УХВАЛА
Іменем України
06 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 2018/11230/2012
провадження № 61-11006ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., 
Червинської М. Є.,
розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Сбербанк» на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 червня 2020 року за заявою акціонерного товариства «Сбербанк» про видачу дублікату виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року акціонерне товариство «Сбербанк» (далі - АТ «Сбербанк») звернулося до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі - ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
Заява мотивована тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова 
від 04 квітня 2013 року було видано виконавчі листи № 2/2018/2979/2012/18, які були пред`явлені до примусового виконання Московським відділом державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (ВП № 37635620 та № 37635478). 17 квітня 2013 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. Постановою державного виконавця від 20 лютого 2014 року виконавчі документи повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 
статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».
АТ «Сбербанк» зверталося до виконавчої служби із запитами про хід виконавчого провадження, проте відповіді на заяву не отримав. 21 серпня 
2019 року АТ «Сбербанк» звернулося до виконавчої служби із заявою про надання довідки про втрату виконавчих листів, про що отримав відповідну довідку, згідно якої зазначені виконавчі листи знаходились на виконанні, 
проте 20 лютого 2014 року була винесена постанова про повернення виконавчих листів стягувачу та разом із оригіналами виконавчих листів направлені на адресу стягувача. Однак заявик зазначає, що вказані листи до банку не надходили.
У зв`язку із наведеним, заявник звернувся до суду із заявою та просив видати дублікати виконавчих листів та поновити строк на їх пред`явлення до виконання.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 24 червня 2020 року, в задоволенні заяви АТ «Сбербанк» відмовлено.
23 липня 2020 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу АТ «Сбербанк» на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 червня 2020 рокуразом з клопотанням про поновлення строку. Проте відповідно до частини першої 
статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження не пропущено.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ). 
За таких обставин розгляд касаційної скарги АТ «Сбербанк» здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Таким чином, пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України не передбачає оскарження у касаційному порядку судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Таким чином, ухвала Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2019 року та постанова Харківського апеляційного суду від 24 червня 2020 року у частині відмови у поновленні строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання не підлягають касаційному оскарженню. 
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
У підпункті 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.
У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 
2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша 
статті 433 ЦПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши, що стягувачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Сбербанк» на ухвалу Київського районного суду м. Харкова 
від 26 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду 
від 24 червня 2020 року за заявою акціонерного товариства «Сбербанк» про видачу дублікату виконавчого документу та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                     В. М. Коротун
 
С. Ю. Бурлаков
 
М. Є. Червинська