Постанова
Іменем України
 
05 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 711/10395/18
провадження № 61-23082св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,   
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк Алла Олександрівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В., Нерушак Л. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Черкаського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року  № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А. О., про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що в 2005 році, продавши свою двокімнатну квартиру, що по АДРЕСА_1 , вона за отримані кошти придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Близьких родичів вона не має, її племінник проживає в м. Ставропіль, відповідачка є її давньою знайомою. У 2010 році вона (позивачка) пройшла курс лікування у 2-му хірургічному відділенні Черкаської міської лікарні швидкої допомоги, після чого її стан здоров`я почав погіршуватись.
У березні 2011 року ОСОБА_2 запропонувала здійснювати догляд за нею, за що, у знак подяки, позивачка погодилась залишити їй у власність свою однокімнатну квартиру.
Певний час відповідачка навідувалась до неї, однак згодом вона припинила це робити. 
У серпні 2018 року до неї навідався племінник ОСОБА_4 , який, побачивши, в яких жахливих умовах знаходиться вона та її квартира, одразу звернувся за юридичною допомогою та встановив, що 28 квітня 2011 року між позивачкою та відповідачкою укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .
При цьому позивачка вважала, що в 2011 році вона уклала договір довічного утримання із ОСОБА_2 , яка мала за нею доглядати.
Невдовзі, після укладення договору, ОСОБА_2 покинула                    ОСОБА_1 і не навідувалась до неї, тому позивачка думала, що договір між ними розірвано.
При цьому, позивачка зазначає, що вона продовжує проживати у спірній квартирі, оплачує комунальні послуги, утримує житло за власні кошти. 
Також ОСОБА_1 вказує, що грошові кошти за продаж квартири вона не отримувала. Крім того, сторонами договору купівлі-продажу не було вжито заходів щодо реального виконання умов договору.
Таким чином, ОСОБА_1 вказує, що помилилась щодо природи правочину, який вчинила, та наслідків, що настали внаслідок таких дій. 
Просила суд, визнати недійсним договір купівлі-продажу від 28 квітня 2011 року № 2259, який укладено між сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Сопільняк А. О.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 вересня                    2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішення  суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою та її представником на підтвердження позовних вимог про визнання правочину недійсним з мотивів, визначених статтею 229 ЦК України, не доведено на підставі належних і допустимих доказів наявність помилки щодо обставин, які мають істотне значення.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката                    Грушевого Ю. В. задоволено, рішення Придніпровського районного суду                        м. Черкаси від 12 вересня 2019 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги      ОСОБА_1  задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири            АДРЕСА_2 , укладений 28 квітня 2011 року між      ОСОБА_1  та      ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А. О., зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 28 квітня 2011 року № 4429222.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, укладаючи оспорюваний договір купівлі-продажу, позивач неправильно сприймала фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення, а тому цей договір підлягає визнанню недійсним на підставі статті 229 ЦК України.
Узагальнені доводи касаційної скарги
У грудні 2019 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга  ОСОБА_2 на постанову Черкаського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року, у якій,  посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить суд оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції судове рішення ухвалено без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.
 
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
16 січня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли на адресу Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд встановив, що 28 квітня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А. О. 28 квітня 2011 року та зареєстрований в реєстрі за          № 2259.
Згідно з пунктом 3 Договору, продаж зазначеної квартири вчиняється за ціною 47 967,00 грн, які продавець, ОСОБА_1 , отримала повністю до підписання цього договору.
Відповідно до пункту 6 Договору, сторони підтвердили, що укладання договору відповідає їхнім інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому.
Цей правочин зареєстрований в Державному реєстрі правочинів від 28 квітня 2011 року № 4429222.
Підписи у Договорі купівлі-продажу здійсненні сторонами у справі, та ними не оспорюються.
Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 16 травня 2011 року право власності на вказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 . 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України (тут і далі - в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Зазначеним вимогам постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
 
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
 
Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.
 
Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від                                  06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.
 
Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін.
 
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Згідно зі статтею 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
 
Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення відчужувача, і має істотне значення. 
 
Установлено, що 28 квітня 2011 року за реєстровим номером 2259 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А. О. був посвідчений договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 , належну їй на підставі договору купівлі-продажу від 11 липня 2005 року квартиру   АДРЕСА_2 . 
Згідно з пунктом 3 Договору, продаж зазначеної квартири вчиняється за ціною 47 967,00 грн, які продавець, ОСОБА_1 , отримала повністю до підписання цього договору.
Відповідно до пункту 6 Договору, сторони підтвердили, що укладання договору відповідає їхнім інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому.
Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову  ОСОБА_1 , суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що  ОСОБА_1 була достатньо обізнана щодо правової природи договору купівлі-продажу, і після роз`яснення нотаріусом всіх прав та обов`язків за договором купівлі-продажу бажала укладення з відповідачем саме договору купівлі-продажу. 
 
Посилаючись, як на підставу своїх вимог, на укладення оспорюваного правочину внаслідок помилки щодо його правової природи та її необізнаності відносно прав та обов`язків сторін за цим видом правочину,                               ОСОБА_1  всупереч вимогам статті 81 ЦПК України не довела ці обставини належними та допустимими доказами.
 
Посилання позивачки на те, що спірна квартира є єдиним місцем її проживання, а також на її похилий вік та наявність певних захворювань не свідчать про те, що у 2011 році в момент підписання договору вона помилялась щодо змісту та правової природи правочину, який вона укладала, та не спростовують висновків суду першої інстанції про недоведеність обставин про те, що остання помилялась щодо змісту та правової природи спірного правочину. 
 
Таким чином, Придніпровський районний суд м. Черкасиправильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову. 
 
Апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це рішення, відповідно до статті 413 ЦПК України, необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.
 
Керуючись статтями 141, 402, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного  суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
 
Постанову Черкаського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року  скасувати, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від                              12 вересня 2019 року залишити в силі.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                                               С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев 
Є. В. Коротенко 
В. М. Коротун