УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №290/694/19 Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В. 
Категорія 84 Доповідач Шевчук А. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
       
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі
цивільну справу №290/694/19 за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Романівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення коштів за виконавчим написом
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Бабича С.В. у смт Романові,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Просив поновити строк для звернення до суду із даним позовом, визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 18 серпня 2017 року №11658, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, про стягнення з нього (позивача) заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 15 216,33 грн.; повернути йому кошти в сумі 8 550,90 грн., стягнуті Романівським РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області на користь відповідача під час примусового виконання у виконавчому провадженні від 18 грудня 2018 року №57936104 за виконавчим написом нотаріуса від 18 серпня 2017 року №11658. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 20 січня 2000 року проходить військову службу в 10 Територіальному вузлі урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. За останні декілька місяців розмір його грошового забезпечення суттєво зменшився, а тому для з`ясування причин звернувся до керівництва із відповідною заявою. У відповідь отримав довідку про нараховане грошове забезпечення за період із вересня 2018 року по лютий 2019 року та довідку про відрахування з грошового забезпечення за той же період. Із довідок дізнався, що відрахування коштів із його грошового забезпечення здійснюється на підставі постанови Романівського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 20 грудня 2018 року про накладення стягнення на його доходи в межах виконавчого провадження №57936104, в якому з нього має бути стягнуто заборгованість у сумі 16 946,96 грн. Ознайомившись 30 травня 2019 року з вищевказаним виконавчим провадженням, отримав копію виконавчого напису, а також копії постанови про відкриття виконавчого провадження і довідки Укрпошти про повернення поштового відправлення. У зазначених документах не вказане його місце роботи, вказана не його адреса проживання та не його місце народження. Зокрема, у виконавчому написі зазначена адреса проживання: АДРЕСА_1 , а в постанові про відкриття виконавчого провадження зазначена адреса: АДРЕСА_2 . У жодному із зазначених населених пунктів він ніколи не проживав. Однак, його дата народження, РНОКПП та номер будинку і квартири в обох документах вказаний правильний. Із виконавчого напису дізнався про те, що між якимось ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 16 червня 2007 року укладений кредитний договір і з нього має стягуватися заборгованість за період із 16 червня 2007 року по 31 липня 2017 року, сума заборгованості не зазначена. Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону, а тому такий не підлягає виконанню. Наполягає, що заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» не має, ніяких претензій майнового характеру від банку не отримував. Із розрахунку стягнення коштів у виконавчому провадженні слідує, що з нього станом на 13 червня 2019 року стягнено 8 550,90 грн. Вважає, що внаслідок подання відповідачем нотаріусу неправдивих відомостей про адресу його проживання і ненадання відомостей про його місце роботи, а також внаслідок неуважності та безвідповідальності приватного нотаріуса, який вказав у виконавчому написі неповну і неперевірену інформацію, постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження було направлено за іншою адресою, що позбавило його права своєчасно звернутися до суду із позовом про захист свого права.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2019 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем 18 серпня 2017 року, зареєстрований у реєстрі за № 11658. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в межах виконавчого провадження №57936104 у розмірі 8550,90 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначає, що банком для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано всі необхідні документи: оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Чинним законодавством відмітка боржника не передбачена. У даному випадку певною подією для початку перебігу строку має бути дата припинення дії договору, але договір не був припинений у зв`язку з п.9.6 Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент підписання договору. У цьому пункті зазначено, що договір є дійсним до моменту належного виконання сторонами зобов`язань. Зобов`язання позивачем на сьогоднішній день не виконано. Договір досі чинний, а отже у кредитора виникає право вимагати виконання обов`язків боржника передбачених договором, у тому числі й право на примусове стягнення боргу в будь-який час, це право виникає до тих пір доки договір є чинним. Право кредитора не слід плутати зі строком договору. Щодо стягнення безпідставно набутих коштів, то відповідно до обставин справи кошти було стягнуто в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі вчинення виконавчого напису. На момент стягнення коштів та направлення їх на погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», були достатні правові підстави.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. 

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав. 

Із матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. 18 серпня 2017 року вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , місце народження: Житомирська область, с. Миропіль; місце роботи – невідоме, не сплачену в строк за кредитним договором від 16 червня 2007 року №б/н. Строк, за який провадиться стягнення – 3 698 днів, а саме: з 16 червня 2007 року по 31 липня 2017 року. Сума, що підлягає стягненню, складає 15 216,33 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту – 495,35 грн., заборгованість за процентами – 10 758,30 грн., заборгованість за комісією та пенею – 3 000 грн., заборгованість за штрафом (фіксована частина) – 250 грн., заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованість) – 712,68 грн.(а.с.11).

Постановою Романівського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 18 грудня 2018 року було відкрито виконавче провадження №57936104 із примусового виконання вищевказаного виконавчого напису та за даним виконавчим документом стягнуто з позивача на користь відповідача 8 550,90 грн. (а.с.12,19). 

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановленому законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (надалі – Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Підпунктами 3.2,3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. 

Пунктом 2 Переліку документів врегульований перелік при одержанні виконавчого напису при стягненні заборгованості з підстав, що випливають із кредитних відносин. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису – надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника – це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками – наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. 

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання боржнику – письмової вимоги про усунення порушень прав кредитора. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення боржнику на вказану в кредитному договорі адресу.

За таких обставин, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такої.

Із урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернуся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

У апеляційній скарзі йдеться про те, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 16 червня 2007 року разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складають кредитний договір. Умови та правила надання банківських послуг знаходяться у вільному доступі на офіційному сайті Банку. Позивач, підписуючи договір, погодився використовувати картку відповідно до чинного законодавства.

Разом із тим, посилання в апеляційній скарзі на те, що договір досі триває не усуває тієї обставини, що в анкеті-заяві від 16 червня 2007 року не міститься домовленості сторін щодо розміру комісії і пені, штрафів та порядку їх нарахування. Про пеню та штраф йдеться у документах, які боржник не підписував, а тому заборгованість щодо неустойки є спірною. Окрім того, у рішенні суду першої інстанції правильно зазначено про те, що одночасне стягнення пені та штрафу суперечить ст.61 Конституції України та є подвійною відповідальністю, а тому вимоги до боржника не можна вважати обґрунтованими та вони є спірними.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують висновок суду першої інстанції про те, що приватним нотаріусом була порушена процедура вчинення виконавчого напису, оскільки не можна вважати письмове повідомлення позивачу надісланим.

Безспірність заборгованості боржника є обов`язковою умовою для виконавчого напису, яка у судовому порядку позивачем спростована.

Дійшовши відповідного висновку, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення ст.1212 ЦК України та стягнув на користь позивача суму, яка була із нього стягнута за виконавчим документом, який не підлягає до виконання, а доводи апеляційної скарги щодо добросовісного набувача є надуманими.

Рішення законне та обґрунтоване, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому згідно з ст.375 ЦПК України воно залишається без змін.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374-375,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Романівського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2019 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: