П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/346/20
Провадження № 22-ц/4815/797/20

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Галінська В.В.
Дата і місце проголошення ухвали суду
першої інстанції (вступна і резолютивна частини):
06 травня 2020 року у м. Рівне Рівненської області
(за відсутності учасників справи та їх представників)
Повний текст ухвали складено: 07.05.2020

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Бондаренко Н.В., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи: 
боржник (заявник): ОСОБА_1 ;
стягувач: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:
стягувача – адвокати Лук`янова Марія Леонідівна і Лазарчук Микола Васильович;

за участі: сторін і представника ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2020 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2020 року про стягнення аліментів із ОСОБА_1 , 

в с т а н о в и в :   

Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2020 року стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1\4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 09 січня 2020 року до повноліття дитини.
У березні 2020 року боржником подано заяву про перегляд зазначеного судового наказу за нововиявленими обставинами, де покликався на належне виконання ним батьківських обов`язків щодо утримання спільного сина ОСОБА_4 у розмірі, що значно перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Між сторонами досягнуто усних домовленостей з приводу добровільної сплати ним на користь стягувача грошових коштів на утримання сина і на додаткові витрати. Також на його частковому утриманні знаходиться батько, який є пенсіонером. 
З 04 жовтня 2017 року, тобто з моменту укладення шлюбу ОСОБА_2 з громадянином Арабської Республіки Єгипет, унеможливилося виконання зазначених домовленостей. Стягувач разом з чоловіком почала виїжджати за кордон на тривалий час, залишаючи дитину без належної уваги та догляду. Йому відомо, що вихованням сина займаються дідусь та бабуся – батьки ОСОБА_2 , з якими вони проживають окремо за різними адресами.
Тому вважаючи, що стягувач нехтує своїми батьківськими обов`язками, надаючи перевагу подружнім відносинам, у березні 2020 року заявник звертався до Органу опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради.
Тому просив задовольнити заяву, скасувавши судовий наказ Рівненського міського суду від 22 січня 2020 року і закривши провадження у справі. 
Ухвалою Рівненського міського суду від 06 травня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Рівненського міського суду від 22 січня 2020 року у справі №569/346/20 та залишено судовий наказ в силі.
У поданій апеляційній скарзі заявник вважав оскаржувану ухвалу незаконною і необґрунтованою, що полягають у порушенні норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи. 
На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом норм пунктів 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України та роз`яснень постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30 березня 2012 року "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами".
Одразу після отримання копії судового наказу 11 березня 2020 року він звернувся до Органу опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради із клопотанням про проведення відповідної перевірки та встановлення фактичного місця проживання малолітнього ОСОБА_3 . Ця обставина судом залишена без уваги.
Однак його звернення з огляду на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" та пов`язаних із ним підзаконних актів, прийнятих Кабінетом Міністрів України, не розглянуте Органом опіки і піклування і на день подання апеляційної скарги.
Всупереч правилам пунктів 2, 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України суд не навів мотивів, з яких було відхилено представлені письмові докази (дублікати квитанцій про систематичну щомісячну оплату грошових коштів на користь стягувача на утримання спільної дитини) та не дав їм відповідної правової оцінки.
Вважає, що до звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про видачу судового наказу спору між ними щодо визначення місця проживання дитини не існувало. При цьому судом не було дано належної оцінки тому факту, що рішенням Рівненського міського суду від 03 листопада 2016 року у справі №569/11864/16 при розірванні шлюбу місце проживання сина не визначалося.
Заявник переконує, що вказані обставини мають істотне значення для розгляду заяви про видачу судового наказу. В зв`язку із цим правовідносини між сторонами необхідно вирішувати у позовному провадженні.
На його думку, порушення судом норм процесуального права полягає у недодержанні принципу змагальності сторін, що передбачений ст.ст. 2, 12 ЦПК України, та обмеженні прав заявника довести обставини, на які покликався як на підставу для задоволення заяви, визначених ст. 81 ЦПК України. При цьому після видачі судового наказу 22 січня 2020 року він продовжував сплату аліментів у добровільному порядку, не знаючи про існування судового рішення.
З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувавши судовий наказ Рівненського міського суду від 22 січня 2020 року. 
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 чи її представникам не подавався, хоча про право його подати до 19 червня 2020 року було роз`яснено.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Залишаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Рівненського міського суду від 22 січня 2020 року без задоволення, суд першої інстанції правильно виходив із відсутності нововиявлених обставин, оскільки наведені заявником обставини не є такими в розумінні вимог ст. 423 ЦПК України. Тобто ці обставини не є істотними і не могли спростувати факти, покладені в основу судового наказу, та вплинути на висновки суду під час його видачі таким чином, що якби вони були відомі, то зміст судового рішення був би іншим.
Як убачається з матеріалів справи, судовим наказом Рівненського міського суду від 22 січня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої у АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1\4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 09 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.
В подальшому, 12 березня 2020 року, до суду звернувся боржник, який подав заяву про перегляд зазначеного судового наказу за нововиявленими обставинами. Як на підставу для її задоволення та скасування судового рішення із закриттям провадження у справі, покликався на існування істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі на час розгляду справи, а саме на те, що
- малолітній ОСОБА_3 , будучи зареєстрованим за місцем проживання матері, не має постійного місця проживання, мешкаючи у батьків стягувача або у заявника; 
- ОСОБА_1 належним чином виконує батьківські обов`язки, добровільно сплачуючи на утримання дитини аліменти та додаткові витрати, про що між сторонами було досягнуто відповідних усних домовленостей; 
- на частковому утриманні ОСОБА_1 перебуває його батько, який є пенсіонером за віком і потребує фінансової підтримки з огляду на наявні хронічні захворювання;
- заявник звертався до Органу опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради за проведенням перевірки з приводу витрат ОСОБА_2 за сплаченими ним аліментами та встановлення проживання малолітнього ОСОБА_3 .
Відповідно до ст.ст. 160, 161 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Судовий наказ може бути видано, якщо зокрема заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину – однієї чверті, на двох дітей – однієї третини, на трьох і більше дітей – половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами зокрема є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
З роз`яснень, даних пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4, 7 своєї постанови "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами" від 30 березня 2012 року №4, видно, що нововиявлені обставини – це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України; - аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 423 ЦПК України в редакції 2017 року). 
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).
Обставини, які відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України (такі ж самі правила зазначені в п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України в редакції 2017 року) є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.
Як правильно послався суд попередньої інстанції, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях від 18 листопада 2004 року у справі "Правєдная проти Росії" та від 06 грудня 2005 року у справі "Попов проти Молдови" чітко вказує, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
Тому повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні заяви до застосування не підлягають норми права, на застосуванні яких наполягав заявник, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.
Тобто наведені заявником обставини, які він вважає істотними для справи, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі ОСОБА_1 на час розгляду справи, не є нововиявленими в розумінні ст. 423 ЦПК України і не могли вплинути на правильність вирішення судом заяви про видачу судового наказу. 
Щодо доводів апеляційної скарги про недодержання судом норм процесуального права, то з ними погодитися не можна. 
Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Окрім викладеного, чіткий і вичерпний перелік випадків, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, наведено у ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Між тим, будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів, що спонукали би до хибного розв`язання спірних правовідносин, чи інших обставин, які є обов`язковим мотивом для унеможливлення законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, заявником зазначено не було, матеріали справи не містять, а апеляційним судом здобуто не було.
Не заслуговують на увагу як необґрунтовані і аргументи заявника про залишення без належної уваги того факту, що він звертався Органу опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради із клопотанням про проведення перевірки витрат сплачених аліментів та встановлення фактичного місця проживання малолітнього ОСОБА_3 .
Спростовуються правильністю висновків суду і твердження ОСОБА_1 про нез`ясування місця проживання малолітнього сина, адже рішенням Рівненського міського суду від 03 листопада 2016 року у справі №569/11864/16 при розірванні шлюбу ця обставина не визначалася.
Так, ОСОБА_3 на час видачі судового наказу був зареєстрований і мешкав за місцем проживання матері – ОСОБА_2 , а саме у АДРЕСА_2 .
Решта доводів апеляційної скарги також визнаються необґрунтованими і колегією суддів відхиляються.
Окрім того, у разі незгоди із судовим наказом через існування спірних правовідносин між сторонами заявник може скористатися своїм правом пред`явити позов про зменшення розміру аліментів (ч. 7 ст. 170 ЦПК України), про що йому було роз`яснено судом. 
       Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення. 
       Керуючись ст.ст. 362, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2020 року – без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений: 21.06.2020

Головуючий:                                                                         С.В. Хилевич 

Судді:                                                                                        Н.В. Бондаренко

С.С.Шимків