ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21708/18                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді            Ключковича В.Ю.,
суддів          Кобаля М.І.,                 
                                                                                                            Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року (прийняте за наслідком розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суддя Шевченко Н.М.) у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві  про визнання протиправним та скасування рішення,-

                                               В С Т А Н О В И В:
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 12.10.2018 №0287351309 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, застосованого до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду у м. Києва від 01.04.2020 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що в квітні 2018 року функціонували чотири окремі юридичні особи: Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києва, Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві та головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, які мали свої розрахункові рахунки, окремі баланси та свою звітність, і у зв`язку з тим, що кожне управління до моменту реорганізації мало свою бухгалтерію та відповідно здійснювало обов`язкові платежі самостійно, інформацію про сплачені заробітні плати, податки та інші обов`язкові платежі до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, як до новоствореної юридичної особи, передавалась поступово і частинами. Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зверталося до Головного управління ДФС у м.Києві з листом, в якому просило надати інформацію про заборгованість перед бюджетом чотирьох управлень, однак не отримало належної відповіді.
Апелянт вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві не могло здійснити сплату вказаного податку, оскільки про наявність вказаного боргу дізналося лише після рішення ГУ ДФС у м. Києві від 12.10.2018 № 02887351309.
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято рішення від 12.10.2018 №0287351309 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, відповідно до якого до ГУПФ України в м. Києві за період з 21.05.2018 по 21.06.2018 застосовано штраф у розмірі 8 803,48 грн. та нараховано пеню в розмірі 1 329,67 грн., що в загальному розмірі становить 10 133,15 грн.
Вказане рішення прийнято на підставі ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Вважаючи рішення від 12.10.2018 №0287351309 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем було несвоєчасно сплачено єдиний внесок, а тому рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 12.10.2018 № 0287351309 є правомірним та таким що не підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є   Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI   з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2464).
Відповідно до п. 1 ч. 1   ст. 4 Закону № 2464   платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Разом з тим, контроль своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої   законом   звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків, зборів, платежів входить до функцій контролюючих органів, а саме органи доходів і зборів (пп.   191.1.2   п.   191.1   ст.   191, п.   41.1   ст.       41 Податкового кодексу України).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6, абз. 1 та 2 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Також платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої   статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць,   не пізніше 20 числа наступного місяця.
Тобто, платник податків зобов`язаний сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.
Згідно з ч. 11 ст. 9   Закону № 2464   у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим   Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Так, згідно ч. 10 ст. 25   цього Закону   на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Крім того, у випадку несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на платника єдиного внеску орган доходів і зборів накладається штраф у розмірі 20 відсотків від своєчасно не сплачених сум (п. 2 ч. 11 ст. 25   Закону № 2464).
Таким чином, проаналізувавши вказані норми у сукупності, колегія суддів зазначає, що пеня та штрафні санкції є мірою відповідальності платників податків за порушення терміну сплати сум ЄСВ, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків. Тобто, відповідальність обумовлюється винністю платника у порушенні норм вказаного   Закону   та невиконанні або неналежному виконанні покладених на них обов`язків.
Відповідно до частини 14 статті 25 Закону № 2464 про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Згідно з частиною 16 статті 25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Безпосередньо порядок формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску передбачений розділом VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015.
Зокрема, положеннями пункту 1 розділу 7 цієї Інструкції встановлено, що за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із   Законом   покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.
За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01.01.2015, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.
Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
Зі спірного рішення від 12.10.2018 №0287351309 вбачається, що порушення термінів сплати єдиного внеску встановлено за квітень 2018 року.
Відповідно до розрахунку до рішення від 12.10.2018 № 0287351309 убачається, що за документами з нарахування єдиного внеску за квітень № 32735713 J30401 та № 114553 J30401 підлягала сплата до 20.05.2018 в сумі 7 888,33 грн. та 915,15 грн. відповідно. 
При цьому, за документом №32735713 J30401 сплату здійснено 19.06.2018 з простроченням 30 днів та за документом № 114553 J30401 - 21.06.2018 з простроченням 32 дні.
При цьому, колегія суддів платіжне доручення від 16.05.2018 № 3 як доказ своєчасної сплати ЄВ до уваги взяти не може, оскільки призначення такого платежу « 22% з зароб. плати за І половину травня 2018 року», що, в свою чергу, не має відношення до періоду застосування штрафу та пені за спірним рішенням (за квітень 2018).
Також, слід зауважити, що ухвалою суду першої інстанції від 20.02.2020 у даній справі судом зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у десятиденний строк з дати отримання даної ухвали надати суду належним чином засвідчені копії доказів сплати єдиного внеску за квітень 2018 року.
Листом від 10.03.2020 вх. № 03-14/32231/20 позивачем повідомлено, що 27.04.2018 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві» було утворено Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві шляхом реорганізації чотирьох управлінь, а саме Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. З моменту реорганізації з 27.04.2018, а фактично з 02.05.2018 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві почало функціонувати як самостійна юридична особа. Враховуючи викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві позбавлено можливості надати до суду копії доказів сплати єдиного внеску за квітень 2018 року, оскільки зарахування платежів відбулось у порядку ч.6 ст.25, тобто всі сплати, які здійснювались Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві в червні місяці 2018 року, як новоствореної юридичної особи, були зараховані в порядку календарної черговості за квітень 2018 року в рахунок боргу ліквідованих управлінь.
Таким чином, позивачем не спростовано наявність порушень, встановлених відповідачем за спірними відносинами.
Відповідно до ч.6 ст. 25 Закону №2464 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Згідно з приписами ч. 8 ст. 25 Закону №2464 у разі злиття, приєднання, виділення, поділу, перетворення платника єдиного внеску зобов`язання зі сплати недоїмки покладаються на осіб, до яких відповідно до законодавства перейшли його права та обов`язки.
Позивач в апеляційній скарзі вказує те, що у зв`язку з тим, що кожне управління до моменту реорганізації мало свою бухгалтерію та відповідно здійснювало обов`язкові платежі самостійно, інформацію про сплачені заробітні плати, податки та інші обов`язкові платежі до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, як новоствореної юридичної особи, передавалась частинами, а тому було прийнято рішення про направлення на адресу ГУ ДФС у м. Києві заяви про перенесення всіх залишків, що обліковуються по картках обліку ліквідованих управлінь, до картки правонаступника, а також з проханням надати інформацію про суми заборгованості та переплату податків ліквідованих управлінь. Оскільки від податкового органу жодної відповіді не надійшло, у позивача була відсутня можливість здійснити погашення боргу.
При цьому, як установлено колегією суддів з матеріалів справи та як зазначає і сам позивач, реорганізовано позивача з 27.04.2018, а фактично з 02.05.2018 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві почало функціонувати як самостійна юридична особа.                     
Водночас, з матеріалів справи установлено, що листом до відповідача ГУ ПФ України в м. Києві звернулось лише 30.05.2018, який отримано відповідачем цього ж дня.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не здійснено всіх належних своєчасних заходів для забезпечення виконання вимог своєчасності сплати ЄСВ, а тому вважає, що несвоєчасне перерахування ЄСВ відбулось з вини платника податку у даній справі, а тому до нього мають бути застосовані штрафні санкції та пеня за таке порушення.
Таким чином, враховуючи викладене у сукупності, а також зважаючи на те, що позивачем було несвоєчасно сплачено єдиний внесок, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 12.10.2018 № 0287351309 є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                              В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                         М.І. Кобаль

                                                                                                        О.О. Беспалов