ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року                                                 м. Херсон
справа № 656/267/19 
провадження № 22-ц/819/512/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого (суддя-доповідач)	Пузанової Л.В.,	
суддів:	Склярської І.В.,	
  	Чорної Т.Г.,	
секретар	Геленко А.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іванівського районного суду Херсонської області у складі судді Крисанової В.І. від 19 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Першотравневої сільської ради Іванівського району Херсонської області, третя особа, як не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про визнання права власності,
встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Першотравневої сільської ради Іванівського району Херсонської області про визнання права власності. 
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що на підставі рішення Першотравневої сільської ради Іванівського району Херсонської області №70 від 11 серпня 2004 року йому належить частина комплексу будівель та споруд приміщень зернотоку колишнього приватного сільськогосподарського підприємства «імені Мічуріна», розташованого за адресою: Херсонська область, Іванівський район, с. Першотравневе, вул. Гагаріна, 43.
Право власності на спірне майно ним у встановленому законом порядку зареєстровано не було. 
Інша частина зазначеного майна належить на праві власності ОСОБА_2 .
У 2019 році під час замовлення та виготовлення технічної документації йому стало відомо, що рішенням Першотравневої сільської ради Іванівського району Херсонської області № 55 від 25 липня 2008 року одній із належних йому будівель у майні присвоєно адресу: АДРЕСА_1 , а рішенням виконавчого комітету цієї ж ради № 13 від 27 лютого 2019 року спірну будівлю визнано безхазяйним майном.
Спірна будівля зерноскладу є складовою частиною зернотоку колишнього Приватного сільськогосподарського підприємства Імені Мічуріна та знаходиться на його території, має спільну з іншими будівлями, які об`єднані у комплекс за цільовим призначенням, огорожу та одну поштову адресу.
Зазначені обставини перешкоджають йому в оформленні права власності на нерухоме майно.
Посилаючись на те, що рішення виконавчого комітету Першотравневої сільської ради Іванівського району Херсонської області № 13 від 27 лютого 2019 року порушує його права як власника спірної будівлі зерноскладу, якою він з 2004 року добросовісно заволодів, відкрито безперервно володіє та користується, будівля була побудована не за рахунок коштів територіальної громади, не придбавалась органами місцевого самоврядування у встановленому законом порядку, а тому безпідставно була визнана безхазяйним майном, позивач, уточнивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, просив визнати за ним право власності на будівлю зерноскладу площею 221 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року за клопотанням позивача до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 як власника частини спірного нерухомого майна. 
Рішенням суду від 19 грудня 2019 року позов залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, зазначаючи, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що висновки суду про те, що рішення виконавчого комітету сільської ради не є правовстановлюючим документом, не відповідають обставинам справи та суперечать пункту 6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2007 року № 7/5 (в редакції, чинній на момент здійснення реєстрації права власності), згідно якого видача свідоцтва про право власності здійснюється органами місцевого самоврядування, державними органами приватизації, Державним управлінням справами на житлові та нежитлові об`єкти. БТІ можуть лише за дорученням вказаних органів проводити підготовку документів для видачі свідоцтв.
Крім того зазначив, що під час проведення інвентаризації комплексу будівель та споруд зернотоку було допущено порушення вимог Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24 травня 2001 року, та замість проведення інвентаризації комплексу будівель та споруд шляхом інвентаризації окремих будинків, будівель, споруд будь-якого призначення та складання загальної інвентаризаційної справи проведена інвентаризація лише однієї будівлі із цілого комплексу, що робить таку інвентаризацію незаконною.
Також вважає таким, що суперечить положенням частини 1 статті 357 ЦК України, відповідно до якої частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, висновок суду щодо відсутності в рішенні виконкому площі (частки) будівлі, на яку йому надано згоду на оформлення права власності.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів наявності у нього речових прав на нерухоме майно, зазначене в рішенні виконавчого комітету Першотравневої сільської ради Іванівського району №70 від 11.08.2004 року, тому правові підстави для визнання за ним права власності на це майно відсутні.
В процесі розгляду справи суд встановив, що рішенням Виконавчого комітету Першотравневої сільської ради Іванівського району Херсонської області від 11 серпня 2004 року №70 ОСОБА_1 надано згоду на оформлення права власності на нежилу будівлю «Зернотік», розташовану в АДРЕСА_1 в межах села, та Генічеському БТІ доручено видати свідоцтво про право власності на будівлю «зернотік» (а.с.4)
У наведеному рішенні зазначено, що при його прийнятті виконавчий комітет керувався пунктом 10 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та пунктом 6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 року №6/5.
Позивач стверджує, і це не спростовано відповідачем, що на підставі зазначеного рішення органу місцевого самоврядування він користується та володіє приміщенням зерноскладу площею 221 кв.м., однак право власності на будівлю не оформив та в установленому законом порядку державну реєстрацію цього права не здійснив.
Першотравнева сільська рада Іванівського району Херсонської області, на території якої знаходиться спірна будівля, розпочала процедуру набуття права власності на неї як на безхазяйну річ. Рішенням Виконавчого комітету цієї ради від 27 травня 2019 року №13 нежитловому (безхазяйному) приміщенню зерноскладу (частина) присвоєно наступну поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с.6).
Станом на 15 квітня 2019 року в Державному реєстрі речових порав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо будинку АДРЕСА_1 відсутні (а.с.7).
Сторони визнали, що спірна будівля зерноскладу відноситься до комплексу будівель та споруд зернотоку колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства імені Мічуріна, які знаходились за адресою: АДРЕСА_1 , підлягали розпаюванню та були розпайовані у свій час в результаті реорганізації підприємства.
Із змісту судових рішень, долучених до матеріалів справи, вбачається, що зернотік колишнього КСП імені Мічуріна в установленому законом порядку був виділений 82 громадянам-власникам майнових паїв у спільну власність. В послідуючому на підставі рішення виконкому Першотравневої сільської ради від 25 лютого 2004 року право власності на нежилі будівлі зернотоку було оформлено на ім`я Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофактор».
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно загальна площа переданого у власність ТОВ «Агрофактор» зернотоку по АДРЕСА_1 становила 6 650,2кв.м.(а.с.64).
Постановою Іванівського районного суду Херсонської області від 02.02.2006 року, яка набрала законної сили 20.07.2006 року, рішення виконкому Першотравневої сільської ради Іванівського району Херсонської області від 25 лютого 2004 року «Про оформлення права власності на нежилі будівлі зернотоку» скасовано (а.с.65-70).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 26.11.2019 року, нежитлове приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 1 741 кв.м., належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.96-97).
Позивач пояснив, що він не був членом сільськогосподарського підприємства імені Мічуріна, а придбав частину зернотоку, яка складається із окремої будівлі зерноскладу площею 221 кв.м., у власників майнових паїв, передавши органу місцевого самоврядування їхні майнові сертифікати.
Договір купівлі-продажу нерухомого майна при цьому укладений не був.
 Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
  Судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.
Згідно із положеннями статті 657 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Нормами матеріального права, що регулюють зобов`язання, які виникли із договору купівлі-продажу,  не передбачено виникнення права власності на нерухоме майно на підставі судового рішення.
За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
До такого висновку щодо застосування статті 392 ЦК України дійшов Верховний Суд України, зокрема, у постановах від 18 лютого 2015 року у справі №6-244цс14, від 10 лютого 2016 року у справі №6-2124цс15 та інших, та відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
 Беручи до уваги, що моментом виникнення майнових прав, а саме суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов`язаних із володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності, яке позивачем належними правовстановлюючими документами на спірне нерухоме майно не підтверджено, вимоги щодо визнання його власником будівлі зерноскладу не ґрунтуються на законі.
 Оскільки набуття права власності регулюється окремими нормами і фактично позов заявлений ОСОБА_1 не для визнання, а для набуття права власності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правові підстави для визнання за ним права власності на спірне нерухоме майно відсутні.
Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих та досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Так, доводи скаржника щодо законності дій відповідача, вчинених з метою набуття права власності на спірне нерухоме майно як на безхазяйну річ, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки наведені обставини виходять за межі предмета та підстав заявленого позову і не мають правового значення при вирішенні питання щодо визнання за позивачем права власності на підставі статті 392 ЦК України.
Посилання позивача на те, що документом, який підтверджує набуття ним права власності на частину зернотоку, а саме: на будівлю зерноскладу, яка розташована по АДРЕСА_1 , є рішення виконавчого комітету Першотравневої сільської ради від 11.08.2004 року №70, на думку колегії суддів, є юридично неспроможним, оскільки позивач за його твердженням набув право власності на спірну будівлю на підставі договору купівлі-продажу, який підлягав укладенню з власниками майнових паїв та нотаріальному посвідченню, а не шляхом видачі свідоцтва про право власності органом місцевого самоврядування.
03 серпня 2004 року (на час виникнення спірних правовідносин) набрав законної сили Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», статтею третьою якого закріплено принципи державної реєстрації прав, відповідно до яког о речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. 
Для державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно до місцевого органу державної реєстрації прав разом із заявою про державну реєстрацію прав подаються документи про правочини щодо такого об`єкта нерухомого майна та їх копії або інші документи, що свідчать про встановлення, зміну чи припинення речового права (частина четверта статті 18 Закону).
Статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначено перелік документів для державної реєстрації прав на нерухоме майно та передбачено, щ о підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є: державний акт про право власності на земельну ділянку; нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна ; договір про приватизацію майна державних підприємств; договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку; нотаріально посвідчений договір про поділ, перерозподіл, об`єднання нерухомого майна; свідоцтво про право на спадщину; свідоцтво про  право  власності  на  частку в спільному майні  подружжя;   свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів;  свідоцтво про право власності на будівлю  (частину  будівлі),  споруду;  рішення суду  про  право  власності  на  об`єкт незавершеного  будівництва;  акти прийому нерухомого майна до експлуатації;  договори про іпотеку, оренду строком більше одного року, інші визначені законом документи щодо речових прав на нерухоме майно; рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили; інші акти органів державної влади або органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом. 
Наказом Мністерства юстиції Ук раїни  N 7/5 від 07.02.2002  року  затверджено   Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, відповідно до підпункту «а» пункту 6.1 якого, в редакції, що діяла на час прийняття виконкомом Першотравневої сільської ради рішення №70, оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності , зокрема органами місцевого самоврядування:
- фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію
- власникам спільних будівель, які на законних підставах зробили перебудову, прибудову, унаслідок чого змінилися належні їм частки. У разі, якщо співвласники не згодні змінити частки добровільно, це питання вирішується в судовому порядку;
- членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або об`єднання, які повністю внесли свої пайові внески;
- юридичним особам у разі внесення до статутного фонду об`єктів нерухомого майна їх засновниками;
- фізичним особам та юридичним особам, які в разі ліквідації (реорганізації) підприємства, об`єднання, організації отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно підприємства, об`єднання, організації, що ліквідовується;
- фізичним особам та юридичним особам, що вийшли зі складу засновників підприємства і за рішенням засновників (власників) отримали у власність об`єкт нерухомого майна, переданий їм за актом приймання-передавання;
- інвесторам, які у встановленому законодавством України порядку отримали у власність об`єкти нерухомого майна або його частини, побудовані за їх кошти, за наявності відповідного рішення місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, акта приймання-передавання об`єкта (частини) інвестору;
- реабілітованим громадянам, яким повернуто у власність належні їм об`єкти нерухомого майна з представленням рішень комісій з реабілітації про повернення цього майна;
- у разі виділення окремого будинку зі складу об`єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше будинків (будівель);
- фізичним та юридичним особам при представленні договору про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна, акта про прийняття об`єкта в експлуатацію та акта приймання-передавання цього об`єкта;
- фізичним та юридичним особам на об`єкти нерухомого майна, які в установленому порядку переведені із житлових у нежитлові і навпаки, при наданні рішення відповідного органу;
- фізичним та юридичним особам на підставі документів, установлених законодавством, які підтверджують їх право власності на об`єкти нерухомого майна, крім правовстановлювальних документів, передбачених у додатку 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно. 
Отже, відповідно до діючого в Україні законодавства документом, виданим органом місцевого самоврядування, який підтверджує факт набуття права власності на нерухоме майно, є не рішення цього органу про надання згоди на оформлення права власності, а свідоцтво про право власності, видане в межах повноважень визначених законом.
При цьому повноважень видавати свідоцтво про право власності на нерухоме майно з підстав придбання цього майна за договором купівлі-продажу орган місцевого самоврядування не має.
Таким чином, позивач не підтвердив належними та допустимими доказами набуття права власності на будівлю зерноскладу площею 221 кв.м., що розташована в АДРЕСА_2 ) в серпні 2004 року, тому його право на цю будівлю підтвердженню в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України, не підлягає.
Крім того, слід зазначити, що рішення виконкому Першотравневої сільської ради від 11.08.2004 року №70 не містить посилання на правові підстави для надання згоди ОСОБА_1 на оформлення права власності на нежитлову будівлю та в цьому рішенні йдеться про нежитлову будівлю «Зернотік» ( а не «зерносклад» площею 221 кв.м.), розташовану в АДРЕСА_1 в межах села, в той час, як 27.05.2004 року Першотравнева сільська рада видала свідоцтво про право власності на це ж нерухоме майно- зернотік, розташований в АДРЕСА_1 , на ім`я власника- ТОВ «Агрофактор», пославшись як на підставу виникнення права власності у вказаної юридичної особи на рішення виконавчого комітету Першотравневої сільської ради від 25.02.2004 року №9 (а.с.64).
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 19 грудня 2019 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає за винятком випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.
Головуючий                                                                            Л.В.Пузанова

Судді:                                                                 І.В. Склярська

Т.Г.Чорна

Повний текст постанови складено 15 липня 2020 року

Суддя Л.В. Пузанова