ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

29 липня 2020 року

м. Харків

справа № 643/15251/15-ц
провадження № 22-ц/818/2065/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого – Пилипчук Н.П.,

суддів – Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря – Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»

відповідач:  ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року, в складі судді Крівцова Д.А., в залі суду в місті Харкові, 

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № ML-703/218/2008 в розмірі: 28468,40  доларів США – заборгованість за кредитом; 2896,75 доларів США – заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом,  а всього – 31365,15 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку становить  664484,53 грн., а також пеню в розмірі 101,34 грн., всього стягнути 664585,87 грн. 

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилалося на те, що 29.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем укладено кредитний договір № ML-703/218/2008. У відповідності до умов договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 30297,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути банку суму отриманого кредиту та оплатити відповідну плату за користування кредитними коштами у строки, передбачені кредитним договором. Банк виконав зобов`язання, передбачені кредитним договором, і надав позичальнику кредитні кошти. Так, відповідно до умов кредитного договору, позивачем були надані відповідачу, згідно кредитної заявки, грошові кошти та виконав свої зобов`язання перед відповідачем. При цьому відповідач належним чином не виконав прийняті на себе згідно кредитного договору зобов`язання перед позивачем, в результаті чого у нього виникла заборгованість, яка станом на 08.07.2015 року становить 31365,15 доларів США, з яких: 28468,40 доларів США – заборгованість по сплаті кредиту; 2896,75 доларів США – заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом. Крім того, нараховано пеню в розмірі 101,34 грн. 

Заочним рішенням  Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк»  грошові кошти в розмірі 655440,62 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» понесені останнім судові витрати в загальному розмірі 3603,72 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 31.07.2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, з урахування наданого контррозрахунку та застосувати строк позовної давності.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що розрахунок, наданий позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не відповідає умовам договору. Вказує, що згідно його розрахунку та з урахування усіх додаткових договорів та ставок FIDR до закінчення 2015 року, то розмір сплаченого відповідачем тілу кредиту складає 5574,76 доларів США, відсотків – 18997,78 доларів США, заборгованість по тілу кредиту складає – 24722, 25. Звертає увагу, що для доведення вказаних обставин в суд першої інстанції були надані копії всіх платіжних доручень, за якими відповідачем сплачувались грошові кошти на користь позивача. Наголошує, що жодного обґрунтованого розрахунку, з урахуванням усіх додаткових договорів та змін ставки FIDR позивач не надав. Вважає, що розмір заборгованості значно завищений. Стосовно строку позовної давності зазначає, що суд першої інстанції зазначив, що були підстави для переривання строку позовної давності, однак вказані обставини не відповідають дійсності з огляду на правову позицію Верховного Суду України від 08.11.2017 року по справі № 6-289цс16. Крім того, зазначає, що справу було розглянуто без належного повідомлення відповідача, доказом чого є відсутність судової повістки з відміткою про її отримання, що є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (Банком) та ОСОБА_1 (Позичальником) був укладений Кредитний договір № ML-703/218/2008, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику Кредит у розмірі 30297,00  доларів США на придбання нерухомого майна, з остаточною датою повернення Кредиту – 26.07.2032 року, річною базою нарахування процентів - 360 календарних днів у році, сумою першочергового внеску – 53,39 % вартості нерухомого майна у відповідності до Договору купівлі-продажу та датою остаточного погашення кредиту – 26.07.2032 року. 

Пунктом 3 частини № 1 кредитного договору було передбачено, що для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в наступному розмірі: фіксований відсоток 4,25 % річних + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті Кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). 

В подальшому, уклавши Додаткові договори від 19.03.2009 року № 1, від 25.09.2009 року № 2, від 17.03.2010 року № 3 до Кредитного договору, сторони в тому числі неодноразово змінювали розмір процентної ставки, зазначивши, що на період з 25.03.2009 року по 24.08.2009 року для розрахунку процентів буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 7,00 % річних, на період з 25.08.2009 року буде використовуватись плаваюча процента ставка в розмірі 4,64 % річних + FIDR, на період з 25.09.2009 року по 25.02.2010 року для розрахунку процентів буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 6,50 % річних, на період з 25.02.2010 року буде використовуватись плаваюча процента ставка в розмірі 5,01 % річних + FIDR, на період з 25.03.2010 року по 25.08.2010 року для розрахунку процентів буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 6,50 % річних, на період з 25.08.2010 року по 25.02.2011 року для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 12,92 % річних, на період з 25.02.2011 року буде використовуватись плаваюча процента ставка в розмірі 5,42 % річних + FIDR. 

Пунктом 5 частини № 1 кредитного договору передбачено, що Борговими зобов`язаннями є зобов`язання Позичальника перед Банком щодо повернення суми Кредиту, плати за користування Кредитом, сплати комісій, штрафних санкцій, витрат та збитків Банку (включаючи, але не обмежуючись, неодержані доходи у зв`язку з неналежним виконанням Позичальником своїх зобов`язань перед Банком за Кредитним договором та інших Платежів, якщо такі матимуть місце). 

Умовами Кредитного договору також було передбачено, що Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Третіми особами своїх Боргових зобов`язань та/чи інших умов Кредитного договору. 

Також умовами Кредитного договору було встановлено, що за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим Договором строки, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожний день прострочки.

Як вбачається з матеріалів справи позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором, процентами та пенею, яка утворилась у відповідача станом на 08.07.2015 року в загальному розмірі 664585,87 грн.

Згідно наданих відповідачем документів, після 08.07.2015 року відповідачем здійснювались платежі щодо часткової сплати заборгованості за вищевказаним Кредитним договором. Так, відповідно до квитанцій № 712T01BPN0 від 25.09.2015 року, № 712Т01DG3Q від 26.10.2015 року, № 712T01EAMQ від 25.11.2015 року, № 712T0EXQO від 25.12.2015 року, № 703T016OUB від 27.07.2015 року, № 713T015KJ5 від 25.08.2015 року, наданих відповідачем, останнім після 08.07.2015 року сплачено заборгованість  за Кредитним договором в загальному розмірі 4945,59 грн. (а.с.87–88).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що стягненню підлягає заборгованість за процентами за період з 27.10.2014 року по 07.07.2015 року включно, яка, виходячи з наданого позивачем розрахунку, складає 2703,30 доларів США.

Відповідач посилається на те, що згідно його контррозрахунку та з урахуванням усіх додаткових договорів та ставок FIDR до закінчення 2015 року, розмір сплаченого відповідачем тілу кредиту складає 5574,76 доларів США, відсотків – 18997,78 доларів США, заборгованість по тілу кредиту складає – 24722, 25. Звертає увагу, що для доведення вказаних обставин в суд першої інстанції були надані копії всіх платіжних доручень, за якими відповідачем сплачувались грошові кошти на користь позивача.

Відповідно до п. 1.11.1 та 1.11.1.1 кредитного договору від 29.07.2008 року усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту в строки та на умовах, встановлених цим договором. Інші платежі, згідно з цим договором розраховуються у валюті кредиту і підлягають сплаті у валюті України, виходячи з валютного курсу НБУ на день сплати. Застереження (у п. 1.11.1.1 валютний курс НБУ застосовується якщо валютою кредиту виступає долар США чи Євро).

Згідно п. 1.11.2 кредитного договору від 29.07.2008 року у випадку відсутності або недостатності у позичальника коштів для здійснення платежів у відповідній валюті банк має право здійснити конвертаційну операцію за рахунок коштів позичальника в інших валютах відповідно до чинного законодавства України за існуючими тарифами банка. При цьому сторони встановлюють, що відмова банку здійснити зазначену конвертацію не впливає на зобов`язання позичальника виконати в повній сумі свої боргові зобов`язання перед банком у встановленій цим договором валюті. Застереження: підписанням цього договору позичальник висловлює свою обізнаність з діючими тарифами банку, обов`язковими платежами, передбаченими чинним законодавством України, а також з валютними ризиками, які несе позичальник під час виконання боргових зобов`язань, якщо валютою кредиту виступає долар США, Євро чи Швейцарський франк. 

Представником позивача до суду апеляційної інстанції наданий розрахунок заборгованості. Із розрахунку, крім іншого, вбачається порядок нарахування заборгованості дати та суми погашення відсотків, тіла кредиту, тобто зрозумілі суми надходження та їх віднесення на погашення складових заборгованості.

У постанові НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо».

Розмір заборгованості за кредитними договорами підтверджений виписками по особовим рахункам, в яких міститься повна інформація про рух коштів на рахунках, відображення всіх операцій за кредитними договорами за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором.

Судова колегія, оцінивши наданий банком розрахунок кредитної заборгованості, врахувавши виписку про рух коштів за рахунком було здійснено розрахунки заборгованості на підставі наданих доказів.

З огляду на наведені обставини справи, відомості, що містяться у виписці по особовому рахунку, колегія суддів вважає встановленим, що відповідач користувався коштами банку. 

Стосовно наданого контррозрахунку відповідачем ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що останній при розрахунку заборгованості за кредитним договором не врахував всі умови договору, а саме п. 1.11.1, 1.11.1.1 та п. 1.11.2 кредитного договору від 29.07.2008 року, внаслідок чого утворилась розбіжність між розрахунком представника позивача та контррозрахунком відповідача ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Частиною другою статті 533 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за кредитом та процентами вірно визначена судом першої інстанції.

Стосовно строків позовної давності, про яку було заявлно відповідачем колегія суддів зазначає наступне.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Відповідно до частин першої, другої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, позовна давність переривається у разі пред`явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

З тлумачення цієї норми статті 264 ЦК України слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника), що свідчать про визнання боргу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16.

У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій,що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

З наданого суду розрахунку заборгованості за тілом кредиту (а.с.145), а також даних щодо руху коштів по рахунку (а.с.153-178) вбачається, що відповідачем здійснювались періодичні платежі щодо погашення заборгованості за кредитом, востаннє до звернення позивача до суду із позовом – 25.03.2015 року.

З вказаним позовом позивач звернувся 31.08.2015 року, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не пропущений строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                        С.С. Кругова

                                                                               О.В. Маміна