КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
 23 червня 2020 року                                                                                              м. Київ
 
Унікальний номер справи № 367/3444/17  
Апеляційне провадження 22-ц/824/5557/2020  
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретарі Гойденко Д.В.
 
сторони          
позивач                      ОСОБА_1 
 
відповідачі                

ОСОБА_2 ОСОБА_6 ОСОБА_7 
 
ОСОБА_3 
 
ОСОБА_4 
 
ОСОБА_5 ,
 
            розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Саранюк Л.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Відділ держаної реєстрації виконавчого комітету Ірпінської міської ради про виділ частки в натурі, що є у спільній частковій власності,
 
в с т а н о в и в :
 
у травні 2017 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив виділити йому в окреме домоволодіння 4/9 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , яка складається із наступних будівель та споруд: житловий будинок літ. "А" загальною площею 55,7 кв м, житлова площа 30,5 кв м, а саме: коридор 1 площею 16,3 кв м, житлова кімната 2 площею 12,4 кв м, коридор 1 площею 3,7 кв м, житлова 2 площею 4,8 кв м, житлова 3 площею 13,3 кв м, коридор 4 площею 2,5 кв м, кладова 5 площею 2.7 кв м, вбиральня літ. «Н», сарай літ. «У», 1/2 частина сараю літ. «Г», колодязь № 1, огорожа № 2, 4, 15; припинити право спільної часткової власності на виділену в натурі 4/9 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами.
В обґрунтування позову зазначав, що на підставі договору дарування він став власником 2/9 частки спірного житлового будинку з надвірними будівлями, а надалі на підставі іншого договору дарування став власником ще 2/9 часток цього будинку.
На час набуття права власності на 4/9 частини житлового будинку конкретні приміщення будинку не були зазначені у договорі та виділ в натурі не відбувався.
В житловому будинку (літера "А") загальною площею 150,8 кв м, житловою площею 71,7 кв м у його фактичному користуванні відповідно до технічного паспорту знаходяться наступні приміщення: коридор 1 площею 16,3 кв м, житлова 2 площею 12,4 кв м, коридор 1 площею 3,7 кв м, житлова 2 площею 4,8 кв м, житлова 3 площею 13,3 кв м, коридор 4 площею 2,5 кв м, кладова площею 2,7 кв м. Всього по частині житлового будинку загальна площа становить 55,7 кв м, житлова площа 30,5 кв м. Крім того, він фактично користується наступними надвірними будівлями і спорудами: вбиральня літ. «Н», сарай літ. «У», частина сараю літ. «Г», колодязь № 1, огорожа № 2, 4, 15.
Вказує, що частина будинку з надвірними будівлями та спорудами, якими він фактично володіє та користується знаходяться на земельній ділянці площею 0,0031 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та на земельній ділянці площею 0,0086 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що була йому подарована.
Співвласниками інших (5/9) частин житлового будинку є відповідачі.
Висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 27 від 23.05.2017, виданого Приватним підприємством «ГЕО», складеним у відповідності з вимогами нормативно-правових актів у галузі будівництва та відповідно до часток співвласників, встановлено технічну можливість виділу його частки із спільного нерухомого майна та запропоновано варіант розподілу в натурі вказаного житлового будинку на два окремих домоволодіння за фактичним користуванням співвласників житловим будинком та надвірними будівлями і спорудами.
Після отримання вищезгаданого висновку звернувся до відповідачів з пропозицією укласти нотаріально посвідчений договір про поділ будинку в натурі, проте отримав відмову.
Оскільки житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами вже давно розділений між співвласниками на два окремих домоволодіння з обладнаними окремими входами та підведеними до кожної з них окремо всіма комунікаціями та висновком підтверджено технічну можливість виділу, вважає, що відсутні перешкоди у виділенні його частки житлового будинку в натурі.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02.01.2020 позов задоволено частково. Виділено ОСОБА_1 в окреме домоволодіння 4/9 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , яка складається із наступних будівель та споруд: житловий будинок літ. "А" загальною площею 55,7 кв м, житлова площа 30,5 кв м, а саме: коридор 1 площею 16,3 кв м, житлова 2 площею 12,4 кв м, коридор 1 площею 3,7 кв м, житлова 2 площею 4,8 кв м, житлова 3 площею 13,3 кв м, коридор 4 площею 2,5 кв м, кладова 5 площею 2,7 кв м, вбиральня літ. «Н», сарай   літ. «У», 1/2 частина сараю літ. «Г», огорожа № 2, 4, 15. Припинено право спільної часткової власності на виділену в натурі ОСОБА_1 4/9 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не вирішувалось питання встановлення земельного сервітуту проходу та проїзду, а також порядку користування спільну земельною ділянкою. Натомість фактично у спірному будинку облаштовано чотири ізольовані квартири, які мають спільний ввід газу та  водопостачання. Газовий стояк знаходяться біля частини будинку, яка перебуває у користуванні позивача. Частина земельної ділянки знаходяться в загальному користуванні та слугує підходом до спірного будинку та колодязю під № 1. Такий порядок користування склався ще до набуття позивачем права власності на 4/9 частини будинку. Вважає, що висновок ПП «ГЕО» не є належним доказом наявності технічної можливості поділу будинку в натурі. Директор та технік з інвентаризації в одній особі ПП «ГЕО» ніколи не проводив візуального обстеження спірного домоволодіння в іншій частині будинку. Дану обставину можливо встановити лише за допомогою судової будівельно-технічної експертизи, яка не була проведена судом. Крім висновку позивач не надав будь - яких інших доказів наявності технічної можливості такого поділу будинку. Спірному будинку більше 100 років та суд також не зазначив, які перепланування необхідно зробити при поділі будинку, та враховуючи одні розподільні системи за чий рахунок має проводитися перепідключення інших частин будинку до газопостачання та водопостачання.
У відзиві представник позивача - адвокат Майко М.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що відповідач не звертався із зустрічним позовом щодо встановлення земельного сервітуту чи користування земельною ділянкою. Земельна ділянка розташована під будинковолодінням відповідача є приватизованою та належить йому на праві власності і використовується для проходу до свого будинковолодіння. Висновком встановлено технічну можливість виділу частки позивача в натурі. До того ж фактично будинок з надвірними будівлями вже давно розділений між співвласниками. Позивач надав доказ технічної можливості виділу його частки в натурі. Відповідач на спростування висновку доказів не надав та клопотання про призначення судової будівельно - технічної експертизи не заявляв, незважаючи на те, що судом йому було роз`яснено право заявити таке клопотання. Крім того, позивач не заявляв вимогу про стягнення компенсації за різницю між вартістю ідеальної частки та вартість реальної частки, яка йому виділяється в натурі, хоча ця частка є меншою. 
У судовому засіданні ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_9 , який також є представником ОСОБА_3 , ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Представник позивача Майко М.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін посилаючись на його законність та обгрунтоваінсть.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 27.05.2016 на підставі договору дарування ОСОБА_1 став власником 2/9 частки житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
05.09.2016 на підставі договору дарування ОСОБА_1 став власником ще 2/9 частки цього ж житлового будинку.
Належна на праві власності 4/9 частина житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд набута у власність позивачем без зазначення конкретних приміщень.
В житловому будинку (літер "А") загальною площею 150,8 кв м, житловою площею 71,7 кв м у користуванні позивача відповідно до технічного паспорту знаходяться наступні приміщення: коридор 1 площею 16,3 кв м, житлова 2 площею 12,4 кв м, коридор 1 площею 3,7 кв м, житлова 2 площею 4,8 кв м, житлова 3 площею 13,3 кв м, коридор 4 площею 2,5 кв м, кладова площею 2,7 кв м. Всього по частині житлового будинку загальна площа становить 55,7 кв м, житлова площа 30,5 кв м. Крім того ОСОБА_1 фактично користується наступними надвірними будівлями і спорудами: вбиральня літ. «Н», сарай літ. «У», частина сараю літ. «Г», колодязь № 1, огорожа № 2, 4, 15.
Частина будинку з надвірними будівлями та спорудами, якими фактично володіє та користується позивач знаходяться на земельній ділянці площею 0,0031 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та на земельній ділянці площею 0,0086 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що була йому подарована.
Співвласниками інших (5/9) частин житлового будинку є ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 .
Висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 27 від 23.05.2017, виданого Приватним підприємством «ГЕО» встановлено технічну можливість виділу частки позивача із спільного нерухомого майна та запропоновано варіант розподілу в натурі вказаного житлового будинку на два окремих домоволодіння за фактичним користуванням співвласників житловим будинком та надвірними будівлями і спорудами.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна натурі.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю.
Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
За обставинами справи встановлено, що позивачу на праві власності належить 4/9 частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка набута у власність без зазначення конкретних приміщень, тобто без виділення приміщень в натурі.  
Згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 27 від 23.05.2017, складеним ПП «ГЕО», встановлено технічну можливість виділу частки майна позивача та запропоновано варіант поділу в натурі вказаного житлового будинку на два окремих домоволодіння за фактичним користуванням співвласників житловим будинком та надвірними будівлями і спорудами. А саме даним висновком підтверджено можливість виділу в натурі позивачу наступних об`єктів: коридор 1 площею 16,3 кв м, житлова 2 площею 12,4 кв м (квартира 3), коридор 1 площею 3,7 кв м, житлова 2 площею               4,8 кв м, житлова 3 площею 13,3 кв м, коридор 4 площею 2,5 кв м, кладова 5 площею 2,7 кв м (квартира 4), вбиральня літ. «Н», сарай   літ. «У», 1/2 частина сараю літ. «Г», огорожа № 2, 4, 15. 
На спростування такого висновку відповідачі будь - яких доказів не надали.
Доводи апелянта про те, що висновок ПП «ГЕО» не є належними та допустимим доказом не можна визнати обґрунтованими.
Відповідно до ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу якщо сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів з цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Позивач на підтвердження своїх вимог надав висновок ПП «ГЕО» як письмовий доказ. Відповідачам було роз`яснино їх право заявити клопотання про проведення судової експертизи у разі, якщо такий висновок викликає у них сумніви, проте відповідачі такого клопотання не заявили. 
Крім того, судом встановлено, та це не заперечується відповідачами, що фактично будинок поділено на чотири окремі квартири, дві з яких знаходяться у власності позивача. Кожна з квартир є ізольованою, до кожної з них підведено окремо газопостачання, водопостачання та електропостачання, та кожним із співвласників встановлено лічильники для фіксування спожитих послуг на ті приміщення, якими кожний з них користується.
У висновку, складеному ПП «ГЕО» фактично зафіксовано той спосіб виділу в натурі частки позивача, який уже існує. Більше того, фактично будинок був поділений на окремі ізольовані квартири ще до придбання позивачем 4/9 частини житлового будинку. І у висновок не включено будь - які приміщення, якими користуються чи користувалися відповідачі. Виділення позивачу в натурі приміщень, якими він користується, проведено у межах належної йому частки у спільній часткові власності.
Відтак суд першої інстанції надав оцінку висновку про технічну можливість виділу частки позивача в натурі у сукупності з іншими доказами та поясненнями самих відповідачів та правильно виходив з того, що такий доказ є належним та допустимим, та не викликає сумнівів щодо його правильності. 
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента. Відповідно до 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відповідачі не спростували висновку технічної можливості виділу позивачу його частки в натурі, а навпаки підтвердили, що такий виділ уже фактично існує.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не вирішувалось питання встановлення земельного сервітуту проходу та проїзду, а також порядку користування спільною земельною ділянкою не впливають на рішення суду, оскільки за правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Вимог про встановлення земельного сервітуту чи встановлення порядку користування земельною ділянкою позивач не заявляв, відповідачі також не зверталися з відповідним позовом, а відтак вирішення цього питання виходить за межі позовних вимог і тому судом не могло розглядатися в межах даної справи.
ОСОБА_6 підтвердив, що газовий стояк знаходяться на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні сторін. Відтак посилання у апеляційній скарзі на те, що цей газовий стояк знаходиться біля частини будинку, яка виділена позивачу, не впливає на вирішення спору.
При розгляді справи у апеляційній інстанції відповідачі повідомили, що позивач бажає знести свою частину будинку та побудувати новий будинок, та пропонував їм викупити їх частки у спільній частковій власності. Оскільки будинок дерев`яний старої забудови це викликає у них побоювання у тому, що при проведенні будівельних робіт позивачем буде зруйновано або пошкоджено і приміщення, які знаходяться у їх власності.
Представник позивача вказала, що останній не збирається проводити будь - які капітальні ремонтні роботи у належній йому частині будинку.
За змістом ст. 15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право. Вирішення спорів на майбутнє, чи врахування обставин, яких ще не існує на час вирішення спору законом не допускається.  
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Разом з тим, позов було заявлено і до ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Суд у рішенні не зазначив ОСОБА_12 як відповідача та не розглядав позовні вимоги до цієї особи. Позивач також не змінив своїх вимог та не виключив померлого з числа відповідачів. 
Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
 
У разі коли позовні вимоги заявлені до особи, яка не має цивільної правоздатності провадження у справі до цієї особи має бути закрито.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 січня 2020 року залишити без змін.
Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_11 закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови виготовлений  24.06.2020.

 
Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай 

Судді                                                                                                 В. А. Кравець

                                                                                                          О. Ф. Мазурик