ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5591/19                                                          Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року                                                                                           м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про   визнання протиправною та скасування вимоги,            

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просила визнати протиправними   та скасувати   вимоги ГУ ДФС у Київській області про сплату (недоїмки) від 13.05.2019   №Ф-10393-17У на суму 32977,35 грн. та від 09.08.2019   №Ф-10393-17/7138   на суму 35731,53 грн.
На обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що спірні вимоги про сплату боргу є протиправними, оскільки прийняті у непередбаченому законодавстві порядку, а саме на підставі даних з інформаційної системи органів доходів і зборів. 
Зазначає, що з   2017   року по теперішній час безперервно працює в ТОВ «Новус Україна», де отримує регулярний дохід у вигляді заробітної плати, з якої щомісячно нараховується і сплачується ЄСВ з базової суми, що перевищує мінімальну заробітну плату.   Вважає, що вимоги податкового органу є протиправною та підлягає скасуванню.
Рішенням Київського окружного адміністративного  суду від 11 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Зокрема апелянт зазначає, що у періоді, в якому вона зареєстрована як ФОП, нею виконувалися всі вимоги щодо нарахування та своєчасної сплати ЄСВ визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (надалі Закон №2464-VI).
Звертає увагу на те, що у 2017 році вона була прийнята та офіційно оформлена на роботу до ТОВ «Новус Україна», де і продовжує трудову діяльність як найманий працівник.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Державної податкової служби у Київській області (надалі - ГУ ДПС у Київській області) наполягає на законності та обґрунтованості рішення суду.
З огляду на приписи статті 308 КАС України справа переглядається в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також з урахуванням аргументів, викладених у відзивах на апеляційну скаргу.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що з 07.09.2002 ОСОБА_1       була зареєстрована як фізична особа-підприємець в податковому органі, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У період з 07.09.2002  по 01.10.2014  позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування, а з 02.10.2014   на загальній системі оподаткування.
Як вбачається з записів трудової книжки, позивач з 21.11.2017  по теперішній час працює у ТОВ «Новус Україна» на посаді продавця продовольчих товарів
Відповідно до довідок     виданих ТОВ «Новус Україна» ОСОБА_1 за листопад - грудень   2017   нарахована заробітна плата у сумі 10946, 34 грн. та сплачено єдиний внесок у сумі   2408,19 грн., за січень - грудень   2018   нарахована заробітна плата    у сумі   112147, 47 грн. та сплачено єдиний внесок у сумі 24672,45 грн. 
09.09.2019   державним реєстратором припинено державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 про що внесено відповідний запис за номером НОМЕР_1 .
В свою чергу, ГУ ДФС у Київській області,    сформовано та направлено на адресу позивача вимоги про сплату (недоїмки) від 13.05.2019   №Ф-10393-17У на суму 32977,35 грн. та від 09.08.2019   №Ф-10393-17/7138   на суму 35731,53 грн.
В результаті чого, 14.08.2019  Білоцерківськім міським відділом державної виконавчої служби ГУ ТУ юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження щодо вимоги про сплату боргу №Ф-10393-17У від 13.05.2019.
Вважаючи вказані вимоги протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено  Законом №2464-VI.
Згідно з пунктом 1 частини другої  статті 6 Закону№2464-VI  платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до вимог частини четвертої  статті 25 Закону№2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Частиною чотирнадцятою  статті 25 Закону№2464-VI  визначено, що оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.
Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою  наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449  (далі -  Інструкція № 449).
Відповідно до пункту 3 розділу VI  Інструкції № 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:
- якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;
- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
За вимогами пункту 4 розділу VI  Інструкції № 449  вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.
При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога).
Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»  від 06.12.2016  №   1774   внесено зміни до Закону №   2464-VI, що діють з 1 січня   2017   року, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.
Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої       статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7    Закону №   2464-VI);
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7  Закону №   2464-VI).
Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Отже, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як фізичні особи - підприємці. Сплата ЄСВ у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу - підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, сплачує роботодавець.   
Відповідно до ч. 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Таким чином, лише з внесенням відомостей про юридичну особу або фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру фізична особа - підприємець вважається припиненою.
В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, зокрема даних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач припинила свою підприємницьку діяльність які фізична особа-підприємець 09.09.2019, а недоїмка, яку остання не сплатила у встановлений законодавством термін, нарахована за період з   2017   по 1 квартал   2019   року. 
За таких обставин, вимоги про сплату боргу (недоїмки)  відповідно до якої позивачеві необхідно сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування прийняті правомірно, оскільки позивач в момент їх формування 13.05.2019  та 09.08.2019  була зареєстрована як ФОП та відповідно була платником єдиного внеску. 
Доводи позивача про незаконність винесення спірних вимог, з огляду на те, з   2017   року єдиний соціальний внесок сплачується за її роботодавцем ТОВ «Новус Україна», де вона здійснює свою трудову діяльність як найманий працівник колегія судді не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства вказана обставина не звільняє від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як ФОП.
Щодо посилань позивача на недоліки оформлення оскаржуваних вимог колегія суддів зазначає, що вони не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган. При розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.          

Головуючий                    суддя                                        І.О. Лічевецький

Суддя                                        В.П. Мельничук

Суддя                                        О.М. Оксененко