ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4488/20 Справа № 211/1971/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 211/1971/15-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С. 

сторони:
позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2017 року, яке ухвалено суддею Ткаченко С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо часу ухваленні рішення суду та дати складання повного судового рішення матеріали справи не містять), -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 09 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11116467000, відповідно до якого останній отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 53 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,3% з терміном повернення не пізніше 08.02.2018 року.
01 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 5 до Кредитного договору № 11116467000 від 09.02.2007 року, відповідно до якого суму кредиту було збільшено до 72 700,00 доларів США.
В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 09 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 11116467000П/1, між банком та ОСОБА_3 - Договір поруки № 11116467000П/2, відповідно до умов яких поручителі зобов`язалися відповідати перед кредитором за невиконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність поручителя і боржників є солідарною.
Позичальник ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту і відсотків. Станом на 20.03.2015 рік заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11116467000 від 09.02.2007 року по поверненню кредитних коштів та сплати процентів складає 33 448,00 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 20.03.2015 року, становить 782 483,82 грн., з яких: кредитна заборгованість - 31 233,36 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 730 674 грн. 44 кок.,        заборгованість за процентами - 2 214,64 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 51 809,37 грн.
Крім того, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредитом, станом на 20.03.2015 року, становить 23 059,74 грн., з яких: пеня за прострочення сплати по кредиту - 20 083,78 грн., пеня за прострочення сплати процентів - 2 975,96 грн.
Позивач просить стягнути на свою користь солідарно з відповідачів заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №11116467000 від 09.02.2007 року в сумі 33 448,00 доларів США, заборгованість по сплаті пені у розмірі 23 059,74 грн., а також витрати по справі - судовий збір в сумі 3 654,00 грн.
Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2017 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту №11116467000, укладеним 09 лютого 2007 року, по поверненню кредитних коштів та сплати процентів, що виникла станом на 20.03.2015 р., у розмірі: кредитна заборгованість - 31 233 доларів 36 центів США, що згідно курсу НБУ становить 730 674 грн. 44 коп.; заборгованість за процентами - 2 214 доларів 64 центи США, що згідно курсу НБУ становить 51 809 грн. 37 коп.; а всього 33 448 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 20.03.2015 року, становить 782 483 грн. 82 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту №11116467000, укладеним 09 лютого 2007 року по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит, що виникла станом на 20.03.2015 р. у розмірі: пеня за прострочення сплати по кредиту - 20 083 грн. 78 коп.; пеня за прострочення сплати процентів - 2 975 грн. 96 коп.; а всього 23 059 грн. 74 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" судовий збір у розмірі 1 218 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк" судовий збір у розмірі 1 218 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" судовий збір у розмірі 1 218 грн. 
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задоволено.
Заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2017 року в частині порядку стягнення заборгованості за кредитним договором змінено та викладено абзац другий та третій його резолютивної частини у наступній редакції:
«Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , та солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (рахунок № НОМЕР_4 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, код 09807750) заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 11116467000 укладеним 09 лютого 2007 року, по поверненню кредитних коштів та сплати процентів, що виникла станом на 20.03.2015 р., у розмірі: кредитна заборгованість - 31 233 (тридцять одна тисяча двісті тридцять три) доларів 36 центів США; заборгованість за процентами - 2 214 (дві тисячі двісті чотирнадцять) доларів 64 центи США; а всього 33 448 (тридцять три тисячі чотириста сорок вісім) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , та солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (рахунок № НОМЕР_4 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, код 09807750) заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 11116467000, укладеним 09 лютого 2007 року, по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит, що виникла станом на 20.03.2015 р. у розмірі: пеня за прострочення сплати по кредиту - 20 083 (двадцять тисяч вісімдесят три) грн. 78 коп.; пеня за прострочення сплати процентів - 2 975 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 96 коп.; а всього 23 059 (двадцять три тисячі п`ятдесят дев`ять) грн. 74 коп.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року в частині стягнення з нього грошових коштів на користь позивача та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. При цьому, відповідач ОСОБА_3 просить застосувати позовну давність до вимог в частині стягнення з нього грошових коштів та вирішити питання про відшкодування судових витрат.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що між позичальником ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору, внаслідок чого відповідальність ОСОБА_3 , як поручителя, збільшилася. Разом з тим, відповідно до п. 2.1. Договору поруки, кредитор не вправі змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою Поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до Основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи або печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою), або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення Поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін, однак незважаючи на такі умови договору поруки, банківська установа неодноразово вносила зміни до кредитного договору, без внесення відповідних змін до договору поруки та без погодження з поручителем.
Крім того, відповідач наголошує на тому, що заборгованість позичальника ОСОБА_1 в частині погашення тіла кредиту та відсотків виникла ще з червня 2014 року, однак банк не звернувся протягом шестимісячного строку до суду з вимогою до ОСОБА_3 , як до поручителя, у зв`язку з чим він вважає, що банком пропущено позовну давність для звернення до суду з позовом та суд має відмовити в задоволенні позовних вимог з цих підстав.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Уманець Б.Б., яка підтримала доводи апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, представника позивача ПАТ «УкрСиббанк» - Кузьменка М.В., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 09 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11116467000 (т. 1 а.с. 6-11).
Згідно п. 1.1 договору банк зобов`язувався надати, а ОСОБА_1 прийняти та належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 53 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 267 650,00 грн. та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених договором. 
Згідно п. 1.2.3. Кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту, згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 08 лютого 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору.
Відповідно до п. 1.3.1. цього Договору, за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,3 % річних.
01 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_1 було укладено Договір про внесення змін № 5 до договору про надання споживчого кредиту № 11116467000 від 09.02.2007 року, відповідно до якого суму кредиту було збільшено до 72 700,00 доларів США (т. 1 а.с. 15).
В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 09 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 11116467000П/1, а між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 11116467000П/2, відповідно до умов яких поручителі зобов`язалися відповідати перед кредитором за невиконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. 
01 червня 20017 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , з кожним окремо, було укладено Договір про внесення змін до Договору поруки № 11116467000П/1 та № 11116467000П/2 відповідно   (а.с. 23-28).
ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту і відсотків, у зв`язку з чим, станом на 20.03.2015 року, заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11116467000 від 09.02.2007 року по поверненню кредитних коштів та сплати процентів складає 33 448,00 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 20.03.2015 року, становить 782 483,82 грн., з яких: кредитна заборгованість - 31 233,36 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 730 674 грн. 44 коп.:   заборгованість за процентами - 2 214,64 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 51 809,37 грн.
Крім того, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит, станом на 20.03.2015 року, становить 23 059,74 грн., з яких:  пеня за прострочення сплати по кредиту - 20 083,78 грн.,   пеня за прострочення сплати процентів - 2 975,96 грн. (а.с. 29-43).
18 грудня 2014 року ПАТ "УкрСиббанк" звернувся до відповідачів з вимогою про дострокове виконання зобов`язань, яку вони залишили без відповіді та задоволення, і до теперішнього часу заборгованість не сплатили (т. 1 а.с. 47-64).
Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк»та стягуючи з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором у національній валюті України, суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором позичальником  ОСОБА_1  в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, та наявність у зв`язку з цим у позивача права вимагати від позичальника повернення заборгованості за кредитним договором. При цьому, суд дійшов висновку про те, що відповідно до ст. 554 ЦК України й умов вищезазначених договорів у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, та, оскільки Банком підтверджено належними доказами (договір про надання кредиту, розрахунок заборгованості) розмір заборгованості, наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів в солідарному порядку. 
Змінюючи рішення суду першої інстанції,  суд апеляційної інстанції виходив з того, що   стягуючи з відповідачів  ОСОБА_2  та ОСОБА_3 , як поручителів, в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в даному випадку ч.3 ст. 554 ЦК України застосована бути не може і поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, так як відсутня їх спільна порука, оскільки укладено два окремі договори поруки. При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявні підстави для стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки саме вона надавалась за договором, і позивач просить стягнути суму у валюті, а тому суд першої інстанції помилково визначив еквівалент розміру заборгованості за договором (за кредитом та процентами) у гривні.  
Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ "УКрСиббанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволені цих позовних вимог, та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в цій частині, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ "УКрСиббанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України, зараз і надалі, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин,у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець маж право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Право банку достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачено п. 11.1. Кредитного договору, яким визначено, що, відповідно до ст.ст. 525, 611 ЦК України, сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього Договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов Договору протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.
Зазначене у п. 11.1. Договору повідомлення (вимога) Банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур`єром на адресу Позичальника, що вказана у розділі 12 цього Договору (п. 11.2.), тобто на адресу: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 11).
Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші обумовлені договором платежі.
Згідно пункту 11 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Мінстрів України від 05 березня 2009 року №270, в редакції, чинній станом на грудень 2014 року, поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.
Згідно ж пункту 2 цих Правил, реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку; рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок "M", які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення.
Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з порушенням боржником ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування у встановлені договором строки, банк, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення з позичальника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, пред`явивши 18 грудня 2014 року вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту і пов`язаних із ним платежів, яку було направлено рекомендованим листом з повідомленням, тобто з особистим врученням під підпис адресату, позичальнику ОСОБА_1 та поручителям ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 47-59).
Позичальник ОСОБА_1 повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, яке було направлено на його адресу, визначену у п. 15 Договору, не отримав (т. 1 а.с. 60-62), що, згідно погоджених сторонами умов Договору, є правовою підставою вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.
Поручителі ж ОСОБА_2 і ОСОБА_3 отримали повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку особисто, що засвідчено їх підписами у зворотних поштових рекомендованих повідомленнях (т. 1 а.с. 63, 64), однак залишили цю Вимогу без реагування.
Таким чином, кредитор ПАТ «УкрСиббанк», змінив строк виконання основного зобов`язання, який вважається таким, що настав для позичальника ОСОБА_1 , що зумовило для нього виникнення обов`язку в цей строк повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші платежі.
Забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом встановлення спеціальних способів, які стимулюють боржника до належної поведінки, гарантують виконання ним основного зобов`язання з урахуванням інтересів кредитора. Порядок забезпечення виконання зобов`язання у вигляді поруки врегульовано нормами ст. 554, ст. 559 ЦК України.
Так, згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення божником зобов`язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, не пред`явить вимоги до поручителя.
Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст. 559 ЦК України).
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців (або протягом строку встановленому у договорі поруки, тобто протягом одного року) від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.
Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була пред`явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.
Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
Як вбачається з матеріалів справи, Договір поруки   №11116467000П/2 від 09 лютого 2007  року, укладений між  АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 , не містить строку дії поруки. Натомість у пункті 3.1. цього Договору зазначено, що договір поруки діє до повного виконання зобов`язання за кредитним договором (т. 1 а.с. 261).
Оскільки, з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п. 3.1.) про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що порука припиняється після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
У кредитному договорі строк виконання основного зобов`язання чітко визначений - строком повного погашення кредиту є 08 лютого 2018 року.
Однак, пред`явивши 18 грудня 2014 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя ОСОБА_3 протягом шести місяців з моменту спливу 32-денного строку після отримання позичальником вимоги про дострокове виконання зобов`язання або після спливу 41 календарного дня після дати відправлення цієї вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позов до боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 пред`явлено у квітні 2015 року, тобто в межах строку дії поруки і доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 вересня 2014 року у справі № 6-70цс14 і від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1161цс15.
Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.
З указаного вбачається, що у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.
Згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов`язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни.
Таким чином, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.
Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.
Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19).
Відповідно до умов підпункту 1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів з дати видачі кредиту процентна ставка встановлена в розмірі 12,3% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 цього договору.
Сторони домовились, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом в разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 пункту 9.2 договору.
За змістом пункту 9.2 кредитного договору відповідно до вимог статті 651 ЦК України протягом дії цього договору банк відповідно до умов підпункту 1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки у сторону збільшення у разі настання певних обставин, у тому числі, порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за якими надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором).
У разі порушення позичальником кредитної дисципліни банк не пізніше ніж за
14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, що зазначена у розділі 12 цього договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси; такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде зазначена у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору.
У разі незгоди із встановлюваним згідно з умовами цього пункту договору новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки, зазначеної у повідомленні банку, зобов`язується надати на зазначену у договорі адресу банку письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання банком в порядку та терміни, визначені цим пунктом договору, такого письмового повідомлення (відповіді) від позичальника, банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, встановленому розділом 11 цього договору.
Саме з такими умовами кредитного договору поручитель ОСОБА_3  був ознайомлений, підписавши 09  лютого  2007 року договір поруки, а 01 червня 2007 року - додаткову угоду до договору поруки (т. 1 а.с. 26-28), з огляду на що доводи його апеляційної скарги у наведеній частині є необґрунтованими.
Таким чином, умови кредитного договору передбачають нарахування та сплату щомісячних процентів, тобто розміру процентної ставки за користування кредитом у разі, коли терміни внесення платежів не порушено; та підвищених процентів - розміру підвищеної процентної ставки за користування кредитом у разі порушення строків погашення кредиту. При цьому у разі дотримання графіку внесення платежів процентна ставка як плата за користування кредитними коштами залишається у погодженому сторонами розмірі.
Тобто, нарахування підвищеної процентної ставки не є збільшенням розміру плати за користування кредитом, яка призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки є мірою відповідальності за прострочення виконання кредитного зобов`язання.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що між позичальником ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору, внаслідок чого відповідальність ОСОБА_3 , як поручителя, збільшилася, тоді як відповідно до п. 2.1. Договору поруки, кредитор не вправі змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою Поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до Основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи або печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою), або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення Поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін, однак незважаючи на такі умови договору поруки, банківська установа неодноразово вносила зміни до кредитного договору, без внесення відповідних змін до договору поруки та без погодження з поручителем.
Так, як вбачається з матеріалів справи, 13 червня 2013 року, між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Додаткову угоду №3 до Договору про надання споживчого кредиту №11116467000 від 09 лютого 2007 року, якою сторонами визначено, що з 13 червня 2013 року за використання кредитних коштів процентна ставка встановлюється у розмірі 12,3 % річних, фактично підтвердивши розмір відсотків погоджених на дату укладення договору, та домовились, що за користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення, й таке нарахування починається з дати виникнення прострочення (т. 1 а.с. 18).
Тобто, сторони Договору про надання споживчого кредиту №11116467000 від 09 лютого 2007 року, у порядку визначеному підпунктом 1.3.1 цього Договору, переглянули розмір відсоткової ставки та дійшли згоди щодо нарахування підвищеної процентної ставки без попереднього письмового повідомлення позичальника, що жодним чином не вплинуло на обсяг відповідальності поручителів за цим Договром.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що зобов`язання за договорами забезпечення кредиту (поруки) не припинилися на підставі частини першої статті 559 ЦК України, й суд першої інстанції правомірно поклав на поручителя ОСОБА_3 солідарну відповідальність із боржником за кредитним договором.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, в оскаржуваній частині, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Не встановлено колегією суддів підстав й для скасування постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: