ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/7584/17	Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М. 	
Провадження № 22-ц/817/235/20 	Доповідач - Міщій О.Я.	
Категорія - 304090000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 року         м. Тернопіль
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі: 
головуючого - Міщій О.Я. 
суддів -  Дикун С. І., Шевчук Г. М., 
секретар с/з - Костів Х.Ю. 
                                       з участю представника товариства з обмеженою                                         відповідальністю "Порше Мобіліті"                                                         Цибульського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Тернополі цивільну справу № 607/7584/17 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.11.2019 р., ухвалене в м. Тернополі суддею Тернопільського міськрайонного суду Сливкою Л.М., за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Порше Мобіліті” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ “Порше Мобіліті” про визнання недійсними умов кредитного договору та графіку погашення кредиту,-

ВСТАНОВИЛА:

15.06.2017 р. представник ТОВ "Порше Мобіліті" звернувся до суду із вказаним позовом, у якому із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №50009238 від 04 червня 2013 року та за додатковим кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог представник ТОВ "Порше Мобіліті" посилався на те, що 04.06.2013року між товариством та відповідачем було укладено кредитний договір №50009238, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 97502,44 гривень, що еквівалентно на дату укладання договору 11945,90 доларам США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW Polo Sedan, 2013 року випуску. Також, ТОВ "Порше Мобіліті" надано ОСОБА_1 додатковий кредит у розмірі 31946,50 гривень, що є еквівалентом 3914,05доларів США на дату укладання договору, для сплати страхових платежів відповідно до договору страхування, укладеного між відповідачем та страховою компанією «Українська страхова група».
Представник позивача вказав, що виконання зобов`язання відповідача за кредитним договором забезпечувалось заставою майна, відповідно до укладеного між сторонами договору застави транспортного засобу №50009238 від 18.06.2013 року, за яким ОСОБА_1 передав у заставу транспортний засіб марки VW PoloSedan, 2013 року випуску, державний номер № НОМЕР_1 , заставною вартістю 114708,75 гривень. 
ТОВ "Порше Мобіліті" зазначило, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, 05.05.2015 р. товариство направило на адресу позичальника вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості на загальну суму 210374,57 гривень, яка складається із заборгованості за сумою кредиту 174760,85 грн., що еквівалентна 8231,40 доларам США, заборгованості за несплаченими черговими платежами (прострочених відсотків та простроченої суми основного боргу) - 27717,91 гривень, а також штрафних санкцій відповідно до статті 8.3 договору - 6509,21 гривень і витрат, понесених з метою повернення простроченої заборгованості - 1386, 60 гривень. 
Вказана вимога залишилась без виконання.        
Представник ТОВ "Порше Мобіліті" зазначив у позовній заяві, що термін повернення кредиту настав 05.06.2015 р., тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на час звернення з позовом до суду на загальну суму 361056,56 гривень, яка складається із основної заборгованості за кредитом — 278181,66 грн., загальної суми основного боргу зі сплати додаткового кредиту — 38502,09 грн., штрафу 24348,64 грн., пені 7285,60 грн, 3% річних за прострочення виконання зобов*язання -2185,68 грн, суми втрат від інфляційних процесів - 5183,79 грн., а також 5369,10 грн. збитків, 12000 грн витрат на юридичні послуги. Також просив звернути стягнення на предмет застави — автомобіль, реалізувавши його на публічних торгах. Надалі, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитом, з метою звернення стягнення на предмет застави, 03.08.2015 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу вчинив виконавчий напис №1102. Транспортний засіб, який є предметом застави, було реалізовано, а 10.12.2018 р. на рахунок ТОВ "Порше Мобіліті" перераховано 143488,07 грн., які зараховані в порядку, визначеному п. 1.7 кредитного договору.
Враховуючи указані обставини, а також те, що ОСОБА_1 10.12.2018 року сплатив 12326 грн. заборгованості, 1.04.2019 року представник ТОВ «Порше Мобіліті» подав заяву про зміну предмета позову та зменшення позовних вимог і просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №50009238 від 04.06.2013 року на загальну суму 284731,50 гривень, що складається з основної суми заборгованості за кредитом - 132733,01 гривень, 3% річних за кредитом - 21547,18 гривень, 3% річних за додатковим кредитом -3664,18 гривень, інфляційні втрати за кредитом - 65567,97 гривень, інфляційні втрати за додатковим кредитом - 11407,14 гривень, збитки на суму 49812,02 гривень, а також судові витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір (а.с.176, т.2).
В лютому 2018 р. ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ТОВ «Порше Мобіліті», у якому просив визнати недійсним кредитний договір №50009238 від 04.06.2013 року в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту та суми додаткового кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування. Також просив визнати недійсним графік погашення кредиту, як додатку до кредитного договору №50009238 від 04.06.2013 року, визнати недійсним пункт 1.3.1 додатку до кредитного договору №50009238 від 04.06.2013 року під заголовком «Загальні умови кредитування». 
В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 посилається на те, що у спірних правовідносинах зобов`язання не може визначатись в іноземній валюті, оскільки визначення валюти договору та платежу за зобов`язанням у прив`язці до іноземної валюти є порушенням прав споживача на отримання кредиту в національній валюті України та права на отримання інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту відповідно до приписів частин 1, 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Також ОСОБА_1 зазначив, що спірний правочин укладений внаслідок застосування ТОВ «Порше Мобіліті» нечесної підприємницької практики шляхом введення в оману його, як споживача, та всупереч принципу добросовісності. До кредитного договору включено умови про визначення грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, які є несправедливими, оскільки мають своїм наслідком істотний дисбаланс прав та обов`язків на шкоду споживача. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18.11.2019 р. позов ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором №50009238 від 04.06.2013 року у сумі 157944,37 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 1579,44 гривень судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсними умов кредитного договору та графіку погашення кредиту - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановивши нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті», посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. ОСОБА_1 вказав, що прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором № 50009238 від 04.06.2013 р. в період з січня 2015 р. по квітень 2015 р. настало не з його вини, а у зв`язку із невиконанням ТОВ «Порше Мобіліті» п. 1.3.1 та п. 1.4.3 Загальних умов кредитування. Зокрема, в порушення вказаних умов договору, він не отримав рахунків для оплати чергових платежів за вказаний період, а рахунок № 00234424 від 12.01.2015 р. надіслано з порушенням строку, визначеного п. 1.4.3 Загальних умов кредитування. Більш того, він поштою направляв на адресу ТОВ ТОВ «Порше Мобіліті» звернення від 12.01.2015 р., від 11.02.2015 р., від 11.03.2015 р., від 10.04.2015 р., від 11.05.2015 р., від 11.06.2015 р., від 10.07.2015 р. та від 11.08.2015 р. про надання йому рахунку із визначенням суми для оплати чергового платежу, які залишилися без реагування. Вважає незаконними вимоги щодо стягнення 125917,48 грн. заборгованості за травень 2017 — квітень 2018 року, оскільки вимога від 5.05.2015 року про повернення кредиту передбачала повернення і додаткового кредиту у відповідності до п.3.6 Загальних умов кредитування, а також 66376,48 грн. штрафних санкції за порушення умов договору, 61528,33 грн. штрафних санкцій за порушення умов договору. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що унаслідок звернення стягнення на предмет застави на рахунок товариства було перераховано 143488,07 грн., які повинні бути зараховані на залишок неповернутої суми, яку позивач указував у вимозі від 05.05.2015 р. про повернення кредиту.
24.02.2020 р. представник ТОВ "Порше Мобіліті" подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 в користь товариства інфляційних втрат за кредитом у розмірі 65567,97 грн. та 11407,14 грн. інфляційних втрат за додатковим кредитом скасувати, постановивши в цій частині нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права. Представник вказав, що позовні вимоги про стягнення втрат від інфляційних процесів після дати складення вимоги у повній мірі відповідає вимогам статті 625 ЦК України та узгоджується із судовою практикою Верховного Суду, викладену в постановах від 01.11.2018 р. у справі № 219/9911/16-ц та від 11.11.2019 р. у справі № 910/15951/18, що не враховано судом. Так, згідно умов кредитного договору товариство щомісячно виставляло ОСОБА_1 рахунки у гривні з обчисленням щомісячного платежу в еквіваленті до іноземної валюти — долару США на момент направлення рахунку, які не були своєчасно сплачені, відтак знецінились внаслідок інфляційних втрат.
30.03.2020 р. представник ТОВ "Порше Мобіліті" подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить відмовити у її задоволенні. Указує на безпідставність доводів апеляційної скарги про те, що прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором в період з січня 2015 р. по квітень 2015 р. настало з вини ТОВ "Порше Мобіліті". Так, обов`язок щодо отримання щомісячних рахунків та їх вчасної оплати відповідно до п. 1.4.3 кредитного договору покладено саме на ОСОБА_1 . Посилання ОСОБА_1 на те, що він в період з січня 2015 р. по квітень 2015 р. не отримував жодних рахунків для оплати чергових платежів є безпідставними та спростовується фактом погашення ним заборгованості в указаний період у розмірі 13944 грн., що свідчить про отримання рахунків та часткове виконання зобов`язань за кредитом. Представник ТОВ "Порше Мобіліті" вказав, що ОСОБА_1 не подав жодних доказів, які б підтверджували його звернення до товариства щодо отримання щомісячних рахунків за січень — квітень 2015 року. Крім того, зазначив, що товариство зменшило позовні вимоги і не зверталось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за додатковим кредитом і штрафних санкцій.
Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи на 2.07.2020 року, ОСОБА_1 та його представник до апеляційного суду не заявилися.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. 
Разом з тим, 4.06.2020 року ОСОБА_1 та його представник адвокат Майка А.Б. подавали клопотання про відкладення розгляду справи 4.06.2020 року, посилаючись на оголошений в Україні карантин, яке було задоволено та відкладено розгляд справи на 2.07.2020 року.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктом 1 розпорядження голови Тернопільського апеляційного суду від 22.06.2020 року передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, пропуск до залів судових засідань здійснюється тільки учасників судового процесу (за умови проведення температурного скринінгу, відсутності явних ознак респіраторних захворювань та після обробляння рук дезинфікуючими засобами) за попереднім погодженням із суддею, який розглядає справу і в супроводі судового розпорядника або секретаря судового засідання.
Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Тернопільським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину. 
ОСОБА_1 та його представник не заявляли клопотання про відкладення розгляду справи 2.07.2020 року (в тому числі не вказали, що оголошений карантин перешкоджає звитись в судове засідання) і не повідомили про причини неявки до суду.
Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі. ОСОБА_1 та його представник не навели мотивів, за яких особиста присутність їх в судовому засіданні при розгляді справи дійсно є необхідною чи обов`язковою з огляду на те, що всі доводи щодо незгоди з рішенням суду викладені в апеляційній скарзі.
Виходячи з вищевказаного, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності належним чином повідомленої сторони - ОСОБА_1 та його представника.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ "Порше Мобіліті" підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити.
Задовольняючи частково позов ТОВ "Порше Мобіліті", суд виходив з того, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №50009238 від 04.06.2013 р. виникла заборгованість, яка із урахуванням вартості реалізованого предмета застави — транспортного засобу марки Volkswagen становить 157944,37 гривень, і складається з 132733,01 грн. - основної суми боргу, 21547,18 грн. - 3% річних за кредитом, 3664,18 грн. - 3 % річних за додатковим кредитом та підлягає стягненню з відповідача. Відмовляючи в стягненні з ОСОБА_1 в користь ТОВ "Порше Мобіліті" інфляційних втрат за кредитом у розмірі 65567,97 грн. та за додатковим кредитом у розмірі 11407,14 гривень, суд виходив з того, що платежі за договором повинні сплачуватись у гривні, однак підлягали розрахунку за обмінним курсом, що застосовується до еквівалента суми кредиту у доларах США, тому підстав для застосування індексу інфляції до вказаної заборгованості немає.
Однак, погодитись з висновком суду в частині відмови у задоволенні позову ТОВ "Порше Мобіліті" щодо стягнення інфляційних втрат неможливо.
Судом установлено, що 04.06.2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №50009238, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у сумі 97502,44 гривень, що еквівалентно на дату укладання договору 11945,90 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, рік випуску НОМЕР_2 , а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов договору та графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору №50009238 від 04 червня 2013 року.
Також позивач відповідно до кредитного договору №50009238 від 04.06.2013 року надав ОСОБА_1 додатковий кредит на суму 31946,50 гривень, що є еквівалентом 3914,05 доларів США на дату укладання договору, за цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до договору страхування, укладеного між відповідачем та страховою компанією «Українська страхова група», а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов договору.
Крім цього, 04 червня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої сторони погодили, що з метою попередження недобросовісного використання позичальником спеціальних умов придбання автомобіля шляхом отримання кредиту, при поверненні позичальником кредиту та/або додаткового кредиту у термін раніше, ніж через 36 місяців з моменту укладення кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплатити вартість послуг, пов`язаних із погашенням та обслуговуванням кредиту у розмірі 4000 гривень. 
18 червня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу № НОМЕР_3 , за умовами якого відповідач передав у заставу ТОВ «Порше Мобіліті» транспортний засіб марки VW, модель Polo Sedan, державний номер НОМЕР_1 , заставною вартістю 114708,75 гривень.
ТОВ «Порше Мобіліті» зазначило, що з листопада 2014 року відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за договором, зокрема не сплатив щомісячний платіж за лютий 2015 року на суму 2098,97 гривень, не сплатив щомісячний платіж за березень 2015 року на суму 7975 гривень та не сплатив щомісячний платіж за квітень 2015 року на суму 7496,50 гривень.
Як установлено судом, 05 травня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення суми кредиту, а також заборгованості відповідно до умов договору на загальну суму 210374,57 гривень, яка складається із заборгованості за сумою кредиту 174760,85 грн., що еквівалентна 8231,40 доларам США, заборгованості за несплаченими черговими платежами (прострочених відсотків та простроченої суми основного боргу) - 27717,91 гривень, а також штрафних санкцій відповідно до статті 8.3 договору - 6509,21 гривень і витрат, понесених з метою повернення простроченої заборгованості - 1386, 60 грн. ( а.с. 60 т.1). 
Як зазначив представник ТОВ «Порше Мобіліті», ОСОБА_1 не повернув залишок суми кредиту та не сплатив прострочену заборгованість. 
Звертаючись із заявою про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог, ТОВ «Порше Мобіліті» вказало, що відповідно до п. 3.3. Загальних умов кредитування, терміном повернення кредиту є 05.06.2015 р. - 30 календарний день з моменту направлення вимоги про повернення суми кредиту.
Із матеріалів справи видно, що 03.08.2015 р. приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, згідно п. п. 2.1.1., 5.4 договору застави транспортного засобу №50009238, за яким звернуто стягнення на заставний автомобіль марки марки VW, модель Polo Sedan, який належав ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 192).
На виконання указаного виконавчого напису, державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження № ВП48434549 щодо примусового звернення стягнення на заставне майно для задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» про погашення заборгованості за кредитним договором. Внаслідок реалізації предмету застави 10.12.2018 року на рахунок позивача перераховано 143488,07 гривень.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 1 статті 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно із статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Статтями 19, 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язань, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.
Згідно п. 1.6. Загальних умов кредитування, які є невід`ємним додатком до Кредитного договору №50009238 від 04 червня 2013 року, виконання зобов`язання відповідача за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного договору застави (т.1 а.с. 18).
Відповідно до п. 1.1. Загальних умов кредитування, позивач зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін
Пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування передбачено, що розмір платежів, які підлягають сплаті позичальником для повернення кредиту та додаткового кредиту визначено в еквіваленті до іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору згідно графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі для повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту. При цьому, для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка. 
Відповідно до п. 1.2. Загальних умов кредитування, позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використати і повернути компанії кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та додатковим кредитом, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору.
Пунктом 1.4.2 Загальних умов кредитування передбачено, що повернення кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту.
Згідно п. 1.4.3 Загальних умов кредитування, до 10 числа кожного місяця компанія надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіку погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіка погашення кредиту.
Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховують методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховують на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою відповідно до графіка погашення кредиту. При цьому проценти не нараховуються за період з дати отримання кредиту і до першого календарного дня наступного місяця.
Відповідно до п. 3.2.1 Загальних умов кредитування, у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше (один) календарний місяць, позивач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання договору.
З матеріалів справи видно, що кошти, які отримані від реалізації заставного майна, зараховані товариством в порядку, визначеному п. 1.7 кредитного договору, а залишок неповернутої суми боргу за кредитом становить 132733,01 гривень, які судом стягнуто з ОСОБА_1 (т.2 а.с. 194). Колегія суддів погоджується з рішенням суду про стягнення вказаної суми заборгованості з таких підстав.
Так, статтею 534 ЦК України визначено черговість погашення заборгованості за кредитом. Указаною нормою передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Пунктом 1.7 — 1.7.15 Загальних умов кредитування сторони погодили порядок повернення заборгованості, згідно з яким за домовленістю сторін будь-які кошти, отримані позивачем від позичальника, будуть зараховуватися у виконання зобов`язань позичальника у наступному порядку (незалежно від призначення платежу, визначеного позичальником): 1.7.1. у першу чергу - пеня та штрафні санкції відповідно до статті 8 Загальних умов за порушення умов оплати Додаткового кредиту; 1.7.2. у другу чергу прострочені проценти за користування сумою додаткового кредиту, 1.7.3 у третю чергу прострочена сума додаткового кредиту; 1.7.4. у четверту чергу строкові комісії, нараховані у зв`язку з видачею (розміщенням) додаткового кредиту; 1.7.5. у п`яту чергу чергові проценти за користування сумою додаткового кредиту; 1.7.6. у шосту чергу строкова сума додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту; 1.7.7. у сьому чергу пеня та штрафні санкції відповідно до статті 8 Загальних умов за порушення умов повернення кредиту; 1.7.8. у восьму чергу прострочені комісії по кредиту; 1.7.9. у дев`яту чергу сплачені компанією страхові платежі в порядку, передбаченому пунктом 5.6 цього кредитного договору; 1.7.10. у десяту чергу прострочені проценти по кредиту; 1.7.11. в одинадцяту чергу строкові комісії по Кредиту; 1.7.12. у дванадцяту чергу строкові проценти за користування кредитом; 1.7.13. у тринадцяту чергу прострочена сума основного боргу по кредиту; 1.7.14. у чотирнадцяту чергу строкова сума основного боргу по кредиту; 1.7.15. у п`ятнадцяту чергу - інші вимоги та витрати компанії.
Як видно з пояснень представника ТОВ «Порше Мобіліті», відповідно до зазначених умов кредитного договору кошти, отримані від звернення стягнення на предмет застави, було зараховано таким чином: 143488,07 гривень - 17 570,47 грн. (заборгованість за простроченими щомісячними платежами в повернення кредиту та додаткового кредиту, а також сплати відсотків за їх користування за лютий (частково) - квітень 2015 р.) = 125 917,60 гривень; 125917,60 гривень - 59541,12 грн. (заборгованість за простроченими щомісячними платежами в повернення додаткового кредиту за період з травня 2017 року по квітень 2018 року) = 66376,48 гривень; 66376,48 гривень - 4848,15 гривень (штрафні санкції за порушення умов Договору відповідно до п. 8.3. договору) = 61528,33 гривень; 61528,33 грн. - 19 500,49 грн. (штраф за порушення умов Договору відповідно до п. 8.2. договору) = 42 027,84 гривень. Залишок коштів у розмірі 42 027,84 гривень були спрямовані в рахунок погашення заборгованості залишку неповернутої суми кредиту у розмірі 174760,85 гривень, що еквівалентно 8231,40 доларам США. 
Отже, з урахуванням отриманих коштів від реалізації предмета застави залишок неповернутої суми кредиту становить 132733, 01 гривень ( 174760,85 гривень - сума заборгованості за кредитом, зазначена у вимозі про дострокове повернення кредиту - 42 027,84 грн.).
Із змісту поданого ТОВ «Порше Мобіліті» розрахунку, видно, що 3% річних за кредитом на загальну суму 21547,18 гривень нараховувались ОСОБА_1 за порушення сплати чергового щомісячного платежу за період з 16.02.2015 р. по 10.12.2018 р., що становить 240,49 грн., з 16.03.2015 р. по 10.12.2018 р., що становить 895,38 грн., з 16.04.2015 р. по 10.12.2018 р., що становить 822,56 грн. та на суму неповернутого тіла кредиту з 06.05.2015 р. (30 календарних днів після направлення вимоги про дострокове повернення коштів) до 10.12.2018 р. (дата зарахування коштів на звернуте заставне майно ), що становить 18433,25 грн., з 11.12.2018 р. по 25.03.2019 р. (дата подання заяви про зменшення позовних вимог), що становить 1145,50 грн. (т. 2 а.с. 181).
Також, ТОВ «Порше Мобіліті» подано детальний розрахунок 3 % річних за порушення терміну оплати чергових платежів за додатковим кредитом (т. 2 а.с. 181 — а.с. 182).
Вказані суми 3% річних унаслідок порушення грошового зобов`язання, що були нараховані товариством, ОСОБА_1 не спростував, під час розгляду справи в порядку, передбаченому ст.81 ЦПК України, не висловлював заперечень з приводу їх необґрунтованості та не подав іншого розрахунку заборгованості.
При цьому, слід врахувати, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження№ 14-465цс18).
З огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №50009238 від 04.06.2013 р. у розмірі 157944,37 грн., в яку входить: 132733,01 грн. - основна сума боргу за кредитом, 21547,18 грн. - 3 % річних за кредитом та 3% річних в сумі 3664,18 грн. за додатковим кредитом.
Разом з тим, висновок суду щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Порше Мобіліті» інфляційних втрат не ґрунтується на вимогах закону.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як видно з матеріалів справи, всі щомісячні платежі для повернення кредиту та додаткового кредиту, а також залишок суми кредиту, який підлягав поверненню, були розраховані згідно пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування та визначені у гривні на дату виставлення відповідних рахунків і з того часу залишалися незмінними, тобто зафіксованими у гривні.
У постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17 (провадження № 14-495цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про правомірність нарахування індексу інфляції на суму основної заборгованості, оскільки позивач скористався своїм правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на визначену дату. Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість визнано правомірним. 
Відмовляючи у стягненні інфляційних втрат, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не врахував, що згідно п.1.3.1 Загальних умов кредитування всі платежі в повернення кредиту та додаткового кредиту і розмір залишку неповернутої суми кредиту зафіксовані на дату їх виставлення та складення вимоги від 5.05.2015 року у гривні та залишалися незмінними до моменту їх погашення внаслідок отримання коштів від звернення стягнення на предмет застави (10.12.2018 року).
Інфляційні втрати нараховані за порушення позичальником терміну оплати чергового платежу за кредитом у розмірі 2098,97 гривень з 01.03.2015 року по 10.12.2018 року, 7975 грн. з 01.04.2015 р. по 10.12.2018 року, 7496,50 гривень з 01.05.2015 р. по 10.12.2018 року, тобто за час прострочення заборгованості.
Крім того, після направлення позичальнику вимоги інфляційні втрати були нараховані, виходячи із неповернутої суми за тілом кредиту у розмірі 174760,85 грн. з 01.07.2015 р. по 10.12.2018 р. (дата зарахування коштів за реалізоване заставне майно).
Надалі сума інфляційних втрат за тілом кредиту розрахована із урахуванням сум, які були спрямовані на погашення тіла унаслідок продажу заставного майна — 132733,01 грн. з 01.01.2019 р. по 25.03.2019 р. - (дата подання заяви про зменшення позовних вимог) та в загальному становить 65567,97 гривень (а.с.182, т.2). 
Вказані розрахунки відповідають вимогам закону та умовам кредитного договору.
Розрахунок втрат від інфляційних процесів за порушення терміну оплати чергового платежу щодо повернення додаткового кредиту, які в загальному становлять 11407,14 грн. також відповідає умовам кредитного договору( а.с.183, т.2).
Слід урахувати, що ОСОБА_1 не подав заперечень з приводу розрахунку інфляційних втрат, який наявний у матеріалах справи, та не подав свої розрахунки.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду щодо відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат є необґрунтованим, тому рішення суду в цій частині слід скасувати, постановивши нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором №50009238 від 4.06.2013 року у розмірі 65567,97 грн. інфляційних втрат за кредитом та 11407,14 грн. інфляційних втрат за додатковим кредитом.
Доводи апеляційної скарги про те, що невиконання зобов`язання за кредитним договором за період з січня 2015 р. по квітень 2015 р. сталося не з вини ОСОБА_1 , а у зв`язку із невиконанням ТОВ «Порше Мобіліті» п. 1.3.1 та п. 1.4.3. Загальних умов кредитування, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи із наступного.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено п. 1.4.3 Загальних умов кредитування, до 10 числа кожного місяця товариство надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіка погашення кредиту. У разі, якщо позичальник не отримав рахунок для сплати чергового платежу, позичальник не пізніше ніж за 3 робочих дні до настання відповідного строку сплати чергового платежу у повернення кредиту звертається до компанії за відповідним рахунком. Компанія має право надсилати рахунки за поштовою адресою позичальника, а також електронною поштою, а позичальник зобов`язується забезпечити отримання рахунків та їх вчасну сплату.
Отже, обов`язок щодо отримання щомісячних рахунків та їх оплати покладено саме на ОСОБА_1 згідно вимог указаного пункту договору. При цьому, умовами договору позичальнику надано право самостійного звернення до кредитора у разі неотримання ним рахунку. ОСОБА_1 указав, що вживав заходи щодо отримання рахунків для оплати боргу за кредитом, неодноразово направляючи до товариства звернення, які залишились без реагування.
Разом з тим, ОСОБА_1 не подав будь - яких доказів на підтвердження направлення до ТОВ «Порше Мобіліті» звернень для отримання рахунків для оплати боргу за кредитом, а його посилання на звернення від 12.01.2015 р., від 11.02.2015 р., від 11.03.2015 р., від 10.04.2015 р., від 11.05.2015 р., від 11.06.2015 р., від 10.07.2015 р., від 11.08.2015 р. також не підтверджені жодними доказами.
При цьому, колегія суддів враховує і те, що позичальник в період виникнення заборгованості за січень — квітень 2015 р. здійснював платежі за кредитним договором, частково виконуючи взяте на себе зобов`язання, що свідчить про його обізнаність про суми, які підлягали сплаті за кредитом (т. 1 а.с. 169-173).
Таким чином, указані обставини не дають підстав вважати, що прострочення виконання зобов`язання за кредитом настало з вини ТОВ «Порше Мобіліті». 
Колегія суддів перевірила доводи ОСОБА_1 щодо незаконності вимоги щодо сплати 125917,48 гривень заборгованості за травень 2017 — квітень 2018 року, а також 66376,48 грн. штрафних санкції за порушення умов договору і 61528,33 грн. штрафних санкцій за порушення умов договору і вважає їх безпідставними. При цьому слід врахувати, що згідно заяви про зменшення позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» не заявляло вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості ні за додатковим кредитом, ні за штрафними санкціями.
На підтвердження наявності заборгованості за кредитом у розмірі, зазначеному у заяві про зменшення позовних вимог, ТОВ «Порше Мобіліті» надало зведену облікову виписку з рахунку станом на 05.05.2015 р., зведену облікову виписку з рахунку станом на 25.08.2015 р., засвідчені копії рахунків — фактур, графік погашення заборгованості за кредитом, вимогу щодо дострокового повернення кредиту, у яких міститься детальний розрахунок розміру заборгованості за кредитом.
Заперечуючи розмір заборгованості за кредитом, саме позичальник повинен спростувати її розмір, а також навести доводи та подати докази щодо необґрунтованості нарахування сум, які просить стягнути позивач, та подати свої розрахунки. Однак, власного розрахунку ОСОБА_1 не надано та не обґрунтовано своїх заперечень з цього приводу.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що унаслідок звернення стягнення на предмет застави на рахунок товариства було перераховано 143488,07 грн., які повинні бути зараховані на залишок неповернутої суми, яку позивач указував у вимозі від 05.05.2015 р. про повернення кредиту — 174760,85 грн.
Колегія суддів вважає доводи ОСОБА_1 з цього приводу необґрунтованими. Установивши, що коштів від реалізації предмета застави транспортного засобу в сумі 143488,07 грн. було недостатньо для погашення усієї суми боргу за кредитом, ТОВ «Порше Мобіліті» зараховувало зазначені кошти для погашення суми заборгованості за кредитом у порядку черговості, погодженої сторонами, відповідно до п. 1.7 Загальних умов кредитування.        Також ОСОБА_1 не подав свого розрахунку щодо зарахування отриманих коштів від реалізації предмета застави.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним умов кредитного договору та графіку погашення платежів, оскільки при укладенні кредитного договору сторони погодились установити еквівалент суми кредиту у доларах США, що не заборонено законом. Також, ОСОБА_1 не подав доказів порушення його прав як споживача при укладенні кредитного договору та щодо застосування ТОВ «Порше Мобіліті» нечесної підприємницької практики і введення в оману споживача. 
При цьому слід врахувати, що хоч ОСОБА_1 просить повністю скасувати рішення суду першої інстанції, однак не навів у своїй апеляційній скарзі будь — яких доводів в частині відмови у задоволенні його позову.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Враховуючи вказане, рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 50009238 від 04.06.2013 р. у розмірі 65567,97 грн. -інфляційних втрат за кредитом та 11407,14 грн. - інфляційних втрат за додатковим кредитом слід скасувати, постановивши нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитом у розмірі 65567,97 грн. - інфляційних втрат за кредитом та 11407,14 грн. - інфляційних втрати за додатковим кредитом.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційним судом ухвалено нове судове рішення, враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Порше Мобіліті» 1579,44 грн. судового збору слід змінити, збільшивши розмір стягнення до 3523,79 грн. (загальний розмір задоволених позовних вимог судом першої та апеляційної інстанції 234919,48 грн. / 100 * 1,5 — ставка судового збору, що підлягала до сплати за подання позовної заяви).
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Оскільки апеляційним судом апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено, з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Порше Мобіліті» слід стягнути 2400 грн. судового збору за подання товариством апеляційної скарги (1600 грн. - мінімальна ставка судового збору за подання позовної заяви юридичною особою, що діяла на дату подання позовної заяви, із урахуванням матеріально правових вимог апеляційної скарги + 50 %, тобто 800 гривень - за подання апеляційної скарги).
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
       
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18.11.2019 р. - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" — задовольнити.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18.11.2019 р. в частині відмови у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50009238 від 04.06.2013 р. у розмірі 65567,97 грн. інфляційних втрат та 11407,14 грн. інфляційних втрат за додатковим кредитним договором №50009238 від 04.06.2013 року— скасувати.
Постановити нове судове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до ОСОБА_1 у частині стягнення суми інфляційних втрат за час прострочення за кредитним договором № 50009238 від 04.06.2013 р. і за додатковим кредитним договором №50009238 від 04.06.2013 року - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в користь ТОВ «Порше Мобіліті» (проспект Павла Тичини 1В, офіс “В”, м. Київ 02152, Україна, ідентифікаційний код 36422974, п/р НОМЕР_6 в ПАТ “Креді Агріколь Банк”, МФО 300379) заборгованість у розмірі 65567,97 гривень (шістдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят сім гривень дев`яносто сім копійок) інфляційних втрат за кредитним договором № 50009238 від 04.06.2013 року та 11407,14 гривень (одинадцять тисяч чотириста сім гривень чотирнадцять копійок) інфляційних втрат за додатковим кредитним договором №50009238 від 04.06.2013 року.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18.11.2019 р. в частині стягнення з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в користь ТОВ «Порше Мобіліті» (проспект Павла Тичини 1В, офіс “В”, м. Київ 02152, Україна, ідентифікаційний код 36422974, п/р НОМЕР_6 в ПАТ “Креді Агріколь Банк”, МФО 300379) 1579,44 грн. судового збору змінити, збільшивши розмір стягнення до 3523,79 гривень (три тисячі п`ятсот двадцять три гривні сімдесят дев`ять копійок).
В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18.11.2019 р. - залишити без змін.        
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в користь ТОВ «Порше Мобіліті» (проспект Павла Тичини 1В, офіс “В”, м. Київ 02152, Україна, ідентифікаційний код 36422974, п/р НОМЕР_6 в ПАТ “Креді Агріколь Банк”, МФО 300379) 2400 гривень (дві тисячі чотириста гривень) судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 6.07. 2020 року.

Головуючий 

Судді