П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/991/20-а 
Головуючий у 1-й інстанції:   Чернюк Алла Юріївна  
Суддя-доповідач:  Сторчак В. Ю. 
10 серпня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Граб Л.С.  Іваненко Т.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу, 
В С Т А Н О В И В :
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли  матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.03.2020 року позовну заяву позивача залишено без руху та запропоновано, у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали, усунути недоліки позовної заяви.
Представником позивача усунено недоліки позовної заяви, в тому рахунку надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, судом  першої інстанції не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення позивача до суду, а тому, ухвалою від 01 квітня 2020 року адміністративний позов позивача повернуто на підставі ст.ст. 123, 169 КАС України.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 312, п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновків, що ухвала Вінницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року підлягає скасуванню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржує вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-238570-55 від 05.11.2018 року, від 18.02.2019 року, від 07.11.2019 року та від 08.02.2020 року. Разом із тим, позивачем зазначено, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-238570-55 від 07.11.2019 року та від 08.02.2020 року отримані ним 21.02.2020 року, про що свідчать дані з офіційного сайту пошуку поштових відправлень "Укрпошта" (трек-номер відстеження: 2360001940663).
Ухвалою від 10 березня 2020 року, суд першої інстанції залишив позовну заяву позивача без руху з підстав недотримання вимог статтей 160, 161 КАС України та повідомив про необхідність, протягом встановленого судом строку, виправити недоліки позовної заяви  шляхом:
- зазначення поштового індексу та реєстраційного номера облікової картки платника податків за його наявності або номера і серії паспорта представника позивача;
- подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності пропуску цього строку;
- надання доказів сплати судового збору у розмірі 899,29 грн. за належними реквізитами щодо його сплати.
На виконання вимог суду, позивачем надано заяву про усунення недоліків позовної заяви, в тому рахунку докази сплати судового збору та заяву про поновлення строку звернення до суду.
Суд першої інстанції, розглянувши заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, прийшовши до висновку, що представником позивача не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачу звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає поверненню.
Таким чином, Вінницький окружний адміністративний суд виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху у повному обсязі, а тому, керуючись частиною 2 статті 123 КАС України, повернув її позивачу.
На думку колегії суддів апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про достатність підстав для повернення позовної заяви позивача не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною третьою статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, як вірно зауважив суд першої інстанції, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Так, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), за згідно з пунктом другим частини 1 статті 1 Закону "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI), це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Дія Закону № 2464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).
Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2464-VI виключно цим Законом визначаються зокрема принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Завдання та функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, яким за положеннями статті 1 Закону № 2464-VI є орган доходів і зборів та його територіальні органи (в частині адміністрування єдиного внеску), права та обов`язки органів доходів і зборів визначені статтями 12, 13, 14 Закону № 2464-VI.
Відтак, облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначає виключно Закон № 2464-VI.
У силу вимог пункту 4 частини 1  статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску має право оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.
Згідно з абзацами 3, 4 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до абзацу 9 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
Отже, вказаними положеннями визначений порядок дій платника в частині непогодження із отриманою вимогою, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження, на який законодавцем встановлено 10-денний строк.
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
На переконання суду першої інстанції, позивач в даному випадку мав звернутись до суду з позовом про визнання протиправною та скасування вимоги в десятиденний строк, який встановлено Законом № 2464-VI.
Разом з тим, в апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_1 не здійснює підприємницьку діяльність, не реєструвався як суб`єкт підприємницької діяльності та не проводив таку діяльність, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копією трудової книжки позивача, копію витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 15.02.2019 та копією довідки управління Пенсійного фонду у Вінницькій області від 15.02.2019 року про відсутність індивідуальних відомостей про особу за реєстраційним номером облікової картки платника податків - НОМЕР_1 . Тобто, ОСОБА_1 не є платником єдиного внеску в розумінні п.4 ч.І ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", оскільки податковим органом його було помилково віднесено до категорії фізична особа- підприємець, яким він ніколи не являвся.
Таким чином апелянт важає, що нарахування ОСОБА_1 будь-яких податків і зборів було незаконним, оскільки статусу фізичної особи-підприємця він не мав.
З матеріалів справи встановлено, що 31.01.2020 року на адресу ГУ ДПС у Вінницькій області було направлено адвокатський запит з вимогою надати інформацію про підстави направлення на адресу ОСОБА_1 вищезазначених Вимог про сплату боргу та надання інформації про перебування позивача з ідентифікаційним номером 2197910678 на податковому обліку.
На адвокатський запит відповідач 06.02.2020 року повідомив, що в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 обліковується за РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , зазначений у запиті був закритий в 2009 році, як подвійний.
На адвокатський запит від 17.02.2020 року відповідач повідомив листом від 24.02.2020 року, що Оратівською ДПІ 12.11.2009 року було виявлено та усунуто факт подвійної реєстрації у Державному реєстрі облікової картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 шляхом закриття реєстраційного номера НОМЕР_2 , як подвійного на користь реєстраційного номера НОМЕР_1 , у відповідності до вимог п.6 р. III Порядку формування та ведення Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24 листопада 2008 року №722, який втратив чинність 07.12.2010 року.
При цьому встановлено, що розпорядчі документи про закриття подвійного реєстраційного номера облікової картки відповідачем не виносились та відповідне письмове інформування фізичної особи-платника податків не здійснювалось, оскільки, на думку податкового органу, це не передбачено законодавством.
Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає доводи щодо поважності пропуску позиваем строку звернення до суду, що зазначені в заяві про поновлення такого строку обгрунтованими. Зокрема, як зазначено в заяві про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом, в лютому 2020 року, тобто з моменту з"ясовування підстав направлення ОСОБА_1 вимог №Ф-238570-55 від 05.11.2018 року в сумі 15 819 грн. 54 коп. та від 18.02.2019 року в сумі 18 276 грн.72 коп., позивач  дізнався, що вказані вимоги адресувались саме йому, оскільки в листопаді 2009 року його індивідуальний номер НОМЕР_2 було закрито, як подвійний на користь реєстраційного номера НОМЕР_1 , і про наявність якого позивачу стало відомо лише в лютому 2020 року. Таким чином колегія суддів вважає обгрунтованими довози позивача, що десятиденний строк звернення до адміністративного суду в даному випадку повинен обчислюватися з 24.02.2020 року.
Щодо оскарження вимоги ГУ ДПС України у Вінницькій області від 07 листопада 2019 року в сумі 26 539 грн. 26 коп. та від 08 лютого 2020 року в сумі 29 293 грн. 44 коп., колегією суддів встановлено, що вказані вимоги отримано позивачем 21.02.2020 року, що підтверджується даними з офіційного сайту "Укрпошта" (номер відправлення 2360001940663) та доданим до заяви копією конверта.
Проте, суд першої інстанції взяв до уваги лише дослідження інформації, зазначеної на офіційному сайті пошуку поштових відправлень "Укрпошта" за вказаним трек-номером, а інформацію, вказану на конверті про адресу відправника та отримувача не досліджував і залишив поза увагою.
Таким чином, суд першої інстанції, не надав належної оцінки доказам, наданим представником позивача до заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 25.03.2020 року, а також не врахував той факт, що десятиденний строк оскарження вимог ГУ ДПС України у Вінницькій області від 07 листопада 2019 та від 08 лютого 2020 року закінчується 02 березня 2020 року (дата подачі адміністративного позову до суду), що свідчить про те, що строки звернення до суду щодо оскарження вказаних вимог позивачем не порушені.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.
Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.
Таким чином, за результатом апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що позивач вчинив всі необхідні дії для виконання вимог суду та усунення недоліків позовної заяви. Зокрема, представником позивача надано суду належні та обгрунтовані докази, що підтверджують існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачу звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а з позовної заяви та доданих до неї матеріалів встановлено підстави для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.
Отже, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє порушене на його думку право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував зазначені обставини та не надав їм належної правової оцінки, а тому дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.
Таким чином, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому з метою забезпечення права позивача на доступ до суду є всі підстави для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви.
Згідно з ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року скасувати.
Справу направити до  Вінницького окружного адміністративного суду  для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Іваненко Т.В.