КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                                            Апеляційне провадження № 22-ц/824/4927/2020
                                                                                                                                                   Справа № 361/8882/19
П О С Т А Н О В А

Іменем     України
 
24 червня 2020 року                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                 Кашперської Т.Ц., 
суддів                                      Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря               Богдан І.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської областів складі судді Сердинського В.С., постановлену в м. Бровари 14 січня 2020 року у справі за поданням державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Цахло Оксани Анатоліївни про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 ,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, - 
в с т а н о в и в :
        
У грудні 2019 року державний виконавець Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Цахло О.А. звернулася до суду із даним поданням, просила постановити вмотивоване рішення про розшук боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для виконання рішення суду, яке підлягає негайному виконанню.
Посилалася на те, що у відділі державної виконавчої служби на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження АСВП № 58171725 по виконанню виконавчого листа № 464/3818/18 від 14 січня 2019 року, виданого Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, в розмірі 2200 грн. щомісячно, починаючи з 09 липня 2018 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23 років. 
23 січня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам. Згідно виконавчого документа боржник проживає в АДРЕСА_1 , стягувачка повідомила, що точної адреси боржника не знає. Згідно одержаних відповідей, боржник не працює, пенсію не отримує, відкритих рахунків не має, автотранспортні засоби за ним не значаться. 
08 жовтня 2019 року стягувачка звернулась до відділу з заявою про оголошення розшуку боржника. 17 жовтня 2019 року державним виконавцем направлено виклик боржнику за адресою АДРЕСА_1 , в призначений день боржник до відділу не з`явився. 17 жовтня 2019 року виходом державного виконавця за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що боржник ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає, про що складено відповідний акт. 
Заборгованість станом на 01 листопада 2019 року становить 28600 грн. 
 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської областівід 14 січня 2020 року подання задоволено, оголошено розшук боржника ОСОБА_1 , проведення розшуку доручено Броварському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області. 
 
Боржник ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської областівід 14 січня 2020 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що судом не враховано неналежне виконання обов`язків державним виконавцем щодо розшуку боржника та не надано належної оцінки відсутності доказів здійснення відповідних заходів. 
Так, судом не враховано той факт, що боржник не переховувався від державного виконавця і перебуває за місцем реєстрації, боржник регулярно з`являється на пошту та отримує листи. Зокрема боржник отримав повістку до суду, яка була відправлена з повідомленням про вручення. Також боржник перебуває на обліку в центрі зайнятості та регулярно його відвідує.
В поданні про розшук боржника державним виконавцем не надано вичерпних та правдивих доказів сповіщення боржника про відкриття виконавчого провадження. В матеріалах справи наявний акт державного виконавця від 17 жовтня 2019 року, яким нібито підтверджується відсутність боржника за місцем реєстрації, складений без присутності понятих, що дає можливість сумніватися у справжності поставленого підпису, відповідності вказаних висновків дійсним вжитим заходам. В акті не зазначено, яким чином було ідентифіковано особу ОСОБА_4 , яка фігурує в акті державного виконавця. Зазначений акт складено з порушенням п. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» щодо залучення понятих.
Посилався на п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, та вказував, що перш ніж звертатися до суду з поданням про оголошення розшуку майна боржника, державний виконавець самостійно вживає заходів щодо встановлення місця проживання боржника.
Розглядаючи справу без участі боржника, суд позбавив його можливості повідомити про обставини здійснення виконавчого провадження та дав неналежну оцінку доказів, доданих до подання державного виконавця.
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи подання державного виконавця про оголошення розшуку боржника, суд першої інстанції виходив із того, що місце проживання (перебування) боржника ОСОБА_1 невідоме, вжитими державним виконавцем заходами не виявилося можливим встановити його місце проживання (перебування).
 
Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.
 
Із матеріалів справи вбачається, що 14 січня 2019 року Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист у справі № 464/3818/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, рішенням суду від 18 грудня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, в розмірі 2200 грн. щомісячно, починаючи з 09 липня 2018 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23 років. Місце проживання боржника зазначене за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 6 - 7).
21 січня 2019 року стягувач ОСОБА_2 звернулася до Броварського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Київській області з заявою про прийняття до виконання зазначеного виконавчого листа, вказавши, що відомості про боржника невідомі (а. с. 5).
Постановою головного державного виконавця Броварського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Київській області від 23 січня 2019 року відкрито виконавче провадження (а. с. 8 - 9).
На а. с. 10 - 11 знаходиться копія виклику державного виконавця від 12 лютого 2019 року, адресованого ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .
Постановою головного державного виконавця Броварського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Київській області від 25 лютого 2019 року встановлено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а. с. 12).
На а. с. 13 знаходиться копія повідомлення від 25 лютого 2019 року головного державного виконавця Броварського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Київській області направлено на адресу ОСОБА_1 про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників.
08 жовтня 2019 року ОСОБА_2 подала до Броварського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Київській області заяву про те, що від січня 2019 року і по сьогоднішній день 03 жовтня 2019 року на рахунок погашення боргу по аліментах від ОСОБА_1 надходжень не було. Зв`язку з боржником немає. Просила вжити заходів по розшуку боржника (а. с. 16).
На а. с. 17, 20 знаходяться копії відповідей Пенсійного фонду України від 08 листопада 2019 року, 01 жовтня 2019 року на запити про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, та про осіб, які отримують пенсії, щодо ОСОБА_1 інформації не знайдено.
На а. с. 18 знаходиться результат обробки запиту до МВС України щодо зареєстрованих транспортних засобів за ОСОБА_1 , дані відсутні.
 На а. с. 19 знаходиться інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно якої відомості щодо ОСОБА_1 відсутні.
На а. с. 21 знаходиться копія виклику державного виконавця від 17 жовтня 2019 року, адресованого ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .
17 жовтня 2019 року державним виконавцем Броварського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Київській області складено акт про те, що виходом державного виконавця за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що боржник ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає. В якості понятого за даним актом залучено ОСОБА_4 , яка проживає за цією ж адресою (а. с. 22).
 
Наведене підтверджується матеріалами справи.
 
Статтею 129-1 Конституцією України визначено, що судові рішення є обов`язковими для виконання.
 
Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішення, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. 
 
Відповідно до вимог ст. 438 ЦПК України, розшук боржника або дитини оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача. Суд має право витребувати від державного виконавця всі необхідні документи для вирішення питання про оголошення розшуку.Суд розглядає подання виконавця протягом десяти днів.
 
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження  доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.
 
Разом з тим, державним виконавцем не надано суду ні доказів направлення державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження боржнику ОСОБА_1 , ні їх повернення за зворотною адресою із зазначенням причини неотримання.
 
Самі по собі копії викликів державного виконавця та постанов виконавчого провадження не є доказами їх належного направлення боржнику.
 
Крім того, державним виконавцем не надано суду доказів його звернення до відповідних територіальних органів МВС України, ДМС України з запитами для отримання відомостей про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування боржника ОСОБА_1 .
 
З матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що боржнику було належним чином направлено постанову про відкриття виконавчого провадження та виклики державного виконавця, а також що державним виконавцем були вжиті всі необхідні та визначені законом заходи для встановлення місця знаходження боржника.
 
Дані обставини також були залишені поза увагою суду першої інстанції.
 
Апеляційний суд враховує, що судова повістка, направлена на адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , про час і місце розгляду справи, була отримана ним особисто 17 січня 2020 року під розписку (а. с. 38), що свідчить про фактичну можливість отримання ним кореспонденції за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
 
Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 надано довідку Броварського міського центру зайнятості від 20 січня 2020 року про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітний в Броварському МРЦЗ з 06 травня 2019 року, місце проживання (реєстрації) АДРЕСА_1 (а. с. 45).
 
Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що державним виконавцем не вжито всіх можливих дій, здійснення яких передбачено Законом України «Про виконавче провадження», для встановлення місця проживання боржника, а відтак звернення до суду з поданням про розшук боржника є передчасним і у суду першої інстанції не було підстав для його задоволення.
 
Апеляційний суд також приймає до уваги, що в матеріалах справи відсутня довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка б свідчила про невиконання боржником рішення суду і відповідно необхідність розшуку боржника.
 
Разом із тим, не можна погодитися із доводами апеляційної скарги щодо порушення державним виконавцем під час складання акту від 17 жовтня 2019 року вимог ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що присутність понятих є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.
Оскільки будь-яких із вищенаведених виконавчих дій, зокрема примусового входження до житла, державним виконавцем не здійснювалось, вимоги ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язкового залучення понятих не застосовуються.
 
Також апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на неіснуючий пункт 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року.
 
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про залишення подання державного виконавця про розшук боржника без задоволення.
 
На підставі ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 420,20 грн.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської областівід 14 січня 2020 року скасувати і прийняти нову постанову, якою подання державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Цахло Оксани Анатоліївнипро оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Стягнути із Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області(Київська область м. Бровари бульвар Незалежності 39 код ЄДРПОУ 34837745) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 420,20 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.
 
Головуючий:                                                                     Кашперська Т.Ц.
            
Судді:                                                                                 Фінагеєв В.О.   
 
                                                                                            Яворський М.А.