РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року
м. Рівне

Справа № 561/564/18
Провадження № 22-ц/4815/940/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               
головуючого судді          -                 Шимківа С.С.,
суддів:                  -  Боймиструка С.В., Ковальчук Н.В.,
секретар судового засідання -                Шептицька С.С.,

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Рудикою Світланою Юхимівною на заочне рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 17 вересня 2018 року (ухвалене у складі судді Світличного Р.В.) у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,-

       в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 18 червня 2014 року та скасувати державну реєстрації права власності на цю квартиру.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі довіреності від 30 квітня 2014 року його повірена ОСОБА_3 18 червня 2014 року подарувала його дружині ОСОБА_2 належну йому квартиру АДРЕСА_1 . Договір дарування вважає недійсним, оскільки він не мав наміру відчужувати належне йому єдине житло. Дарування квартири мало місце під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для нього умовах. По даний час він продовжує проживати в спірній квартирі, сплачує комунальні платежі, проводить ремонт.
Заочним рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 17 вересня 2018 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - задоволено.
Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 18 червня 2014 року між ОСОБА_3 діючої від імені та в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Зарічненського районного нотаріального округу Рівненської області Перуніною Інною Петрівною, зареєстрований в реєстрі № 439.
Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалюючи вищевказане заочне рішення місцевий суд виходив з того, що спірний договір дарування квартири був укладений позивачем під впливом тяжкої для нього обставини за вкрай невигідних для нього умов, а саме відсутність жодної плати за квартиру.
Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 10 липня 2020 року, заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 17 вересня 2018 року - залишено без задоволення.
Не погоджуючись із заочним рішенням місцевого суду, представник  ОСОБА_2 - адвокат Рудика С.Ю. оскаржила його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що договір дарування квартири був вчинений не особисто позивачем, а на підставі довіреності його повіреною особою - ОСОБА_3 .. Тому, вважає, що для того щоб визнати договір дарування, який вчинений представником, необхідно визнати недійсною довіреність представника. Позивач намагався визнати довіреність недійсною в судовому порядку, проте в задоволенні такого позову йому було відмовлено. В обґрунтування недійсності довіреності, позивач покликався на те, що в момент її укладання він перебував у стресі та стані алкогольного сп`яніння. Такі доводи позивача були визнані судом безпідставними. Рішення набрало законної сили, проте в ході розгляду даної справи судом не було враховано обставини, які були встановлені в зазначеному рішенні.
Також на думку представника відповідача має місце порушення строків позовної давності, про застосування яких нею подана відповідна заява.
З наведених міркувань просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 602 від 02 червня 2006 року.
30 квітня 2014 року, позивач ОСОБА_1 вчинив довіреність на ім`я ОСОБА_3 , якою наділив останню правом дарування належної йому квартири АДРЕСА_1 , для відповідача - ОСОБА_2 .. Довіреність посвідчено приватним нотаріусом Зарічненського районного нотаріального округу Рівненської області Перуніною І.П. 13 квітня 2014 року за № 343.
На підставі зазначеної довіреності 18 червня 2014 року приватним нотаріусом Зарічненського районного нотаріального округу Рівненської області посвідчено договір дарування, за яким представник дарувальника - ОСОБА_3 діючи від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 передала безоплатно у власність відповідачки ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовом, яким просив визнати недійсною довіреність вчинену ним 30 квітня 2014 року на ім`я ОСОБА_3 ..
Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2016 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання довіреності недійсною - відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні вищевказаного позову, суд виходив з того. що при укладанні довіреності волевиявлення позивача було вільне та відповідало внутрішній його волі. Судом не було здобуто достатніх доказів, які б давали підстави вважати, що на момент посвідчення довіреності позивач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.
Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
У відповідності до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.
Оскаржуваний договір дарування квартири від 18 червня 2014 року був вчинений ОСОБА_3 на підставі довіреності, яка не була відмінена та не визнавалася судом недійсною.
Правові підстави для визнання зазначеного договору дарування недійсним на підставі положень ч. 1 ст. 233 ЦК України відсутні.
Для того щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України, позивачу у сукупності необхідно довести наявність таких підстав: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.
Спірний договір дарування вчинявся не с особисто ОСОБА_1 , а уповноваженою ним особою на його вчинення - ОСОБА_3 ..
Матеріали справи не містять жодних доказів, що під час укладання спірного договору дарування ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_1 , перебувала під впливом обставин, які були б підставами для визнання такого договору недійсним.
Також відсутні підстави для висновку, що договір дарування квартири вчинений на вкрай невигідних умовах, оскільки за своєю правовою природою договір дарування є безоплатним. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
На дані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про визнання недійсним договору дарування від 18 червня 2014 року на підставі положень ч. 1 ст. 233 ЦК України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Рудикою Світланою Юхимівною задовольнити.
Заочне рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 17 вересня 2018 року скасувати.
В задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
       Повний текст постанови виготовлений 18 вересня 2020 року.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.
Судді:                                                                 Боймиструк С.В.
                                                                                Ковальчук Н.В.