ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1384/20                                        Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року                                                                      м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г.В.
суддів:    Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.
за участю секретаря  Скидан С. В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020року
у справі № 620/1384/20 (розглянуто у відкритому судовому засіданні)
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до відповідача Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області
про  визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, вимоги та рішення, 

В С Т А Н О В И Л А :
У квітні 2020 року до Чернігівського окружного адміністративного суду звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (надалі - відповідач), в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 10.02.2020 № 00001803305;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 10.02.2020 № 00001813305;
- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Чернігівській області від 10.02.2020 № Ф-00001833305;
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Чернігівській області № 00001843305 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10.02.2020.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що оскаржувані рішення є протиправними оскільки понесені за період 2017, 2018 роки витрати на придбання запчастин, що були використані для ремонту автомобільного транспорту, який використовувався в ході здійснення підприємницької діяльності, позивач правомірно відніс до складу валових витрат пов`язаних з проведенням його господарської діяльності.
Окремо позивач спростовує висновки акту перевірки №269/33/ НОМЕР_1 від 24.12.2019 року, що використовувані ним сідельний тягач, причіп та напівпричіп не відносяться ні до легкових ні до вантажних автомобілів, а відтак не є основними засобами подвійного призначення і витрати на їх утримання можуть бути обліковані як валові.      
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року в задоволенні позовних вимог Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 - відмовлено. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що придбані запчастини використовувалися позивачем для обслуговування транспортних засобів, які останнім використовуються у господарській діяльності.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги в повному обсязі, з підстав викладених у письмовому відзиві та просив суд апеляційної інстанції залишити рішення суду першої інстанції без зміню
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.
Відповідно до частини четвертої ст. 323 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, зазначену в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга апелянта підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що співробітниками головного управлінням ДПС у Чернігівській області, проведено документальну планову виїзна перевірка Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахуванн та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове держане соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року. За результати перевірки складено Акт №269/33/ НОМЕР_1 від 24.12.2019 року (надалі - Акт перевірки).
В акті перевірки встановлено наступні порушення з боку позивача: п.167.1 ст.167, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171, п.176.2 ст.176, ст.177, п.п.1.1 п.16 прим.1 підр.10 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010, зі змінами та доповненнями (далі - ПКУ) та пп:1 п.1, пп.2.п.1 ст.7, п.5 ст.8 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного, внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2464-VI).
На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення 10.02.2020 року:
№00001803305, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 255915,57 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням - 170610,38 грн та штрафні санкції - 85305,19 грн;
№00001813305, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору у розмірі 21326,30 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням - 14 217,53 грн та штрафні санкції - 7108,77 грн.
Крім того, контролюючим органом прийнято рішення від 10.02.2020 року №00001843305, яким застосовано штрафні санкції за ЄСВ у розмірі 48177,58 грн та винесено вимогу від 10.02.2020р. № Ф - 00001833305 про сплату боргу з ЄСВ у розмірі 198493,11 грн.
Не погоджуючись з спірними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням та вимогою позивачем подано скарги до Державної податкової служби (надалі - ДФС), за результатом розгляду скарг ДФС України прийнято рішення від 10.04.2020 року №12882/6/99-00-08-05-04-06, якими залишено без змін оскаржувані рішення, а скарги позивача без задоволення.
Позивач вважаючи, що спірні податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога прийнято відповідачем з порушенням норм права, звернувся з даним позовом до суду за захистом порушених прав.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_1 завищено витрати на загальну суму 947835,38 грн., в тому числі за 2017 р. на суму 391802,65 грн. та за 2018 р. на суму 556032,73 грн., через включення до їх складу суми витрачених коштів на утримання, технічне обслуговування і ремонт основних засобів подвійного призначення, чим порушено вимоги п.п. 177.4.5 п.177.4 ст.177 ПКУ.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Згідно з пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Згідно пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
- суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Отже, до складу витрат фізичних осіб-підприємців входять витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг, пов`язані з веденням господарської діяльності, за умови їх документального підтвердження.
Відповідно до підпункту. 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ. 
Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності мають бути фактично здійснені, підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а також включатись до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ Податкового кодексу України.
Як вбачається з матеріалів справи, що в періоді, який перевірявся (з 01.01.2017 року по 31.12.2018) позивач здійснював діяльність з надання послуг по перевезенню вантажів (транспортно-експедиційних послуг) на території України та за її межами на підставі договору №29/12/15 ПР -1 від 29.01.2015 року, укладеного між ТОВ «В Вілтранс» та ФОП ОСОБА_1 , а саме: м. Санкт-Петербург - Київ; м. Євгор`євськ - м. Київ, згідно заявок: №0302-1 від 03.02.2017 р., 489066 від 11.12.2017р., №489079 від 30.01.2018р., №489098 від 19.03.2018р., №U-0712170 від 26.06.2018р., №U-0712 від 25.07.2018р., №294363 від 03.09.2018р., №U-0712182 від 27.12.2018р., №б/н від 10.04.2017р., №264719 від 28.04.2018р.; та актів виконаних робіт: №15 від 13.02.2017р., №178 від 14.12.2017р., №16 від 06.02.2018р., 35 від 22.03.2018р., №83 від 26.06.2018р., №103 від 31.07.2018 р., №119 від 11.09.2018 р., №174 від 27.12.2018 р., №47 від 14.04.2017р., 56 від 02.05.2018р. та інші документи (стор. 146- 192 том І).
Під час надання послуг по перевезенню вантажів (транспортно-експедиційних послуг) позивачем використовувалися наступні транспортні засоби, які належать останньому на праві власності: «загальний вантажний - загальний бортовий-тентовий» марки «VOLVO, FN» реєстраційний номер НОМЕР_2 ; «Причіп - бортовий тентований» марки «ZREMB,PC130» реєстраційний номер НОМЕР_3 ; «Фургон (вантажний)» марки «VOLVO,FN 12.460» реєстраційний номер НОМЕР_4 ; «Причіп - бортовий тентований (причіп)», марки «KRONE, ZZP 18» реєстраційний номер НОМЕР_5 ; «Сідловий тягач -Е (вантажний)», марки «Man, F 2000» реєстраційний номер НОМЕР_6 ; «Напівпричіп бортовий - Е (напівпричіп)», марки «CAE 435186» реєстраційний номер НОМЕР_7 ; «Сідловий тягач-Е», марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_8 ; «Напівпричіп платформа - Е», марки «KOGEL,SN 24» реєстраційний номер НОМЕР_9 ; «Вантажний бортовий-тентовий», марки «SCANIA, R420» реєстраційний номер НОМЕР_10 ; «Напівпричіп бортовий Е (напівпричіп)», марки «SCHMITZ, SK018» реєстраційний номер НОМЕР_11 ; «Спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е», марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_12 ; «Напівпричіп бортовий- Е (напівпричіп)», марки «KOGEL,SN24» реєстраційний номер НОМЕР_13 ; «Сідловий тягач-Е (вантажний)», марки «VOLVO, FN 4 XT» реєстраційний номер НОМЕР_14 ; «Сідловий тягач-Е (вантажний)», марки «MAN,TGX 18.440» реєстраційний номер НОМЕР_15 ; «Бортовий тентований (вантажний)», марки «RENAULT, MASNER» реєстраційний номер НОМЕР_16 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів (стор. 193-201 том І).
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, що відповідно до наданих на перевірку документів та книги обліку доходів і витрат, встановлено включення ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат сум витрачених коштів на придбання запчастин на транспортні засоби, що використовувались в ході здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 947835,38 грн (без врахування ПДВ), в тому числі за 2017 р. на загальну суму 391802,65 грн та за 2018 р. на загальну суму 556032,73 грн.
Так, між позивачем (покупець), з однієї сторони, та ПП «Авто-Пан», з іншої сторони, 03.01.2012 р. укладено Договір купівлі-продажу №10 (надалі - Договір №10).
У відповідності до п.1.1 Договору №10, покупець зобов`язується передати у власність покупцеві автомобільні шини, автозапчастини та комплектуючі до них (надалі товар), а покупець зобов`язується прийняти цей товар і сплатити за нього Продавцю певну грошову суму передбачену Договором.
В підтвердження придбання товару позивачем надано суду наступні документи: Рахунки на оплату: №52 від 09.01.2018 р. на загальну суму з ПДВ 12805,61 грн, №1962 від 29.12.2017 р. на загальну суму з ПДВ 5032,00 грн, №162 від 31.01.2018 р. на загальну суму з ПДВ 7668,00 грн, №304 від 19.02.2018 р. на загальну суму з ПДВ 12174,61 грн, №366 від 02.03.2018 р. на загальну суму з ПДВ 14050,72 грн, №416 від 07.03.2018 р. на загальну суму з ПДВ 2838,59 грн, №503 від 23.03.2018 р. на загальну суму з ПДВ 4717,01 грн, №541 від 03.04.2018 р. на загальну суму з ПДВ 4110,01 грн, №545 від 20.04.2018 р. на загальну суму з ПДВ 10016,09 грн, №774 від 11.05.2018 р. на загальну суму з ПДВ 8445,48 грн, №856 від 25.05.2018 р. на загальну суму з ПДВ 16528,99 грн, №909 від 04.06.2018 р. на загальну суму з ПДВ 8278,00 грн, №1008 від 22.06.2018 р. на загальну суму з ПДВ 3771,74 грн, №1057 від 10.07.2018 р. на загальну суму з ПДВ 8855,98 грн, №1057 від 10.07.2018 р. на загальну суму з ПДВ 8855,98 грн, №1127 від 20.07.2018 р. на загальну суму з ПДВ 11641,94 грн, №1207 від 03.08.2018 р. на загальну суму з ПДВ 4669,99 грн, №1296 від 23.08.2018 р. на загальну суму з ПДВ 1960,99 грн, №1380 від 07.08.2018 р. на загальну суму з ПДВ 3140,00 грн, №1413 від 14.09.2018 р. на загальну суму з ПДВ 4067,02 грн, №1595 від 19.10.2018 р. на загальну суму з ПДВ 5248,08 грн, №1778 від 16.11.2018 р. на загальну суму з ПДВ 3365,02 грн, №1903 від 10.12.2018 р. на загальну суму з ПДВ 4067,11 грн, №1984 від 21.12.2018 р. на загальну суму з ПДВ 1512,01 грн, №1985 від 03.02.2017 р. на загальну суму з ПДВ 1830,01 грн, №272 від 22.02.2017 р. на загальну суму з ПДВ 1804,01 грн, №474 від 04.04.2017 р. на загальну суму з ПДВ 11414,99 грн, №523 від 07.04.2017 р. на загальну суму з ПДВ 2318,00 грн та інші; Видаткові накладні: №52 від 09.01.2018 р. на загальну суму з ПДВ 12805,61 грн, №1973від 29.12.2017 р. на загальну суму з ПДВ 5032,00 грн, №163 від 31.01.2018 р. на загальну суму з ПДВ 7668,00 грн, №303 від 19.02.2018 р. на загальну суму з ПДВ 12174,61 грн, №363 від 02.03.2018 р. на загальну суму з ПДВ 14050,72 грн, №413 від 07.03.2018 р. на загальну суму з ПДВ 2838,59 грн, №503 від 23.03.2018 р. на загальну суму з ПДВ 4717,01 грн, №538 від 03.04.2018 р. на загальну суму з ПДВ 4110,01 грн, №645 від 20.04.2018 р. на загальну суму з ПДВ 10016,09 грн, №771 від 11.05.2018 р. на загальну суму з ПДВ 8445,48 грн, №854 від 25.05.2018 р. на загальну суму з ПДВ 16528,99 грн, №905 від 04.06.2018 р. на загальну суму з ПДВ 8278,00 грн, №1008 від 22.06.2018 р. на загальну суму з ПДВ 3771,74 грн, №1058 від 10.07.2018 р. на загальну суму з ПДВ 8855,98 грн, №128 від 20.07.2018 р. на загальну суму з ПДВ 11641,94 грн, №1208 від 03.08.2018 р. на загальну суму з ПДВ 4669,99 грн, №1298 від 23.08.2018 р. на загальну суму з ПДВ 1960,99 грн, №1383 від 07.08.2018 р. на загальну суму з ПДВ 3140,00 грн, №1418 від 14.09.2018 р. на загальну суму з ПДВ 4067,02 грн, №1603 від 19.10.2018 р. на загальну суму з ПДВ 5248,08 грн, №1780 від 16.11.2018 р. на загальну суму з ПДВ 3365,02 грн, №1903 від 10.12.2018 р. на загальну суму з ПДВ 4067,11 грн, №1985 від 21.12.2018 р. на загальну суму з ПДВ 1512,01 грн, №188 від 03.02.2017 р. на загальну суму з ПДВ 1830,01 грн, №270 від 22.02.2017 р. на загальну суму з ПДВ 1804,01 грн, №474 від 04.04.2017 р. на загальну суму з ПДВ 11414,99 грн, №521 від 07.04.2017 р. на загальну суму з ПДВ 2318,00 грн та інші; платіжні доручення, копія яких залучено до матеріалів справи (стор. 38 - 140 том І).
Колегія суддів звертає увагу, що недоліків первинних документів перевіркою не встановлено, а реальність господарських операцій не поставлена під сумнів доводами контролюючого органу під час перевірки. 
Як вбачається з матеріалів справи, вказані матеріальні цінності використовувалися позивачем для ремонту транспортних засобів, що підтверджується наступними документами, наявними в матеріалах справи: актом списання матеріалів №б/н від 30.01.2017 р. на загальну суму 16165,25 грн, №б/н від 28.02.2017 р. на загальну суму 8474,68 грн, №б/н від 31.03.2017 р. на загальну суму 220,30 грн, №б/н від 30.04.2017 р. на загальну суму 41790,16 грн, №б/н від 31.05.2017 р. на загальну суму 47530,62 грн, №б/н від 30.06.2017 р. на загальну суму 40436,32 грн, №б/н від 31.07.2017 р. на загальну суму 27053,52 грн, №б/н від 31.08.2017 р. на загальну суму 40296,64 грн, №б/н від 30.09.2017 р. на загальну суму 85722,62 грн, №б/н від 31.10.2017 р. на загальну суму 57897,54 грн, №б/н від 30.11.2017 р. на загальну суму 25934,93 грн, №б/н від 31.12.2017 р. на загальну суму 5760,06 грн, №б/н від 31.01.2018 р. на загальну суму 30837,36 грн, №б/н від 28.02.2018 р. на загальну суму 40795,42 грн, №б/н від 31.03.2018 р. на загальну суму 28248,01 грн, №б/н від 30.04.2018 р. на загальну суму 27438,20 грн, №б/н від 31.05.2018 р. на загальну суму 55345,21 грн, №б/н від 30.06.2018 р. на загальну суму 67943,57 грн, №б/н від 31.07.2018 р. на загальну суму 29832,55 грн, №б/н від 31.08.2018 р. на загальну суму 52244,17 грн, №б/н від 30.09.2018 р. на загальну суму 40716,48 грн, №б/н від 31.10.2018 р. на загальну суму 72079,03 грн, №б/н від 30.11.2018 р. на загальну суму 103392,91 грн, №б/н від 31.12.2018 р. на загальну суму 11656,27 грн (стор. 14- 37 том І).  
Таким чином, відповідач при визначенні переліку матеріальних цінностей, зазначених на сторінці 15 Акту перевірки не врахував вимоги підпунктів 177.4.1 та 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України та неправомірно визнав протиправним віднесення витрат позивача на придбання майна, яке використовувалося для ремонту транспортних засобів в період 2017 - 2018 роки до витрат, що використовуються в господарській діяльності позивача і які мають враховуватися при визначенні чистого оподатковуваного доходу останнього.
Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що транспортні засоби (сідлові тягачі та напівпричепи), амортизаційні відрахування на які ним були включені до складу витрат, не є вантажними автомобілями, а тому на них не поширюється дія абзацу третього підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України, з даного доводу колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що:
- автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт;
- автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб);
- автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів;
- напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.
Отже, напівпричіп за своєю конструкцією призначений для використання з сідловим тягачем і частина повної маси якого передається на цей тягач через сідлово-зчіпний пристрій. Напівпричіп призначений для з`єднання з автомобілем таким чином, щоб його частина обпиралась на автомобіль і останній ніс на собі значну частину ваги напівпричепа та ваги його вантажу.
Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 сідловий тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.
Колегія суддів звертає увагу, що Податковий кодекс України не містить визначення терміну «основні засоби подвійного призначення».
Проте, контролюючий орган, за явної невизначеності такого терміну як «основні засоби подвійного призначення», вважав, що транспортні засоби сідлові тягачі та напівпричепи), які позивач використовує у своїй підприємницькій діяльності, є основними засобами подвійного призначення тобто вказані транспортні засоби є вантажними автомобілями.
При цьому, аналіз пп. 177.4.5. та пп. 177.4.6. п. 177.4 ст. 177 ПК України дає підстави дійти висновку, що вантажний автомобіль не обов`язково є основним засобом подвійного призначення, а лише вказують на те, що не можуть бути включені до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання тих вантажних автомобілів, які є основними засобами саме подвійного призначення.
Згідно з пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на такому принципі, як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
З аналізу норм права та матеріалів справи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновків про те, що сідловий тягач та напівпричіп відносяться до вантажних автомобілів у розумінні Податкового кодексу України.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що податкові повідомлення-рішення 10.02.2020 № 00001803305, № 00001813305 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню у повному обсязі, а позовні вимоги позивача задоволенню цій частині.
Як вбачається з акту перевірки та не заперечується сторонами, що визначення контролюючим органом військового збору, єдиного соціального внеску, застосування штрафних санкцій є похідним від збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, тому дані рішення підлягають скасуванню, як похідні, а позовні вимоги позивача задоволенню.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2019 року та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.
Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, з урахуванням вимог ст.139 КАС України, витрати позивача на сплату судового збору при зверненні до суду першої інстанції з позовом, та при подачі апеляційної скарги мають бути відшкодовані за рахунок відповідача суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи пункту 1 частин 1, 2 статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних повністю, оскільки прийнято з порушенням норм матеріального права.
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 323, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020року - скасувати та прийняти нове рішення.
Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) - задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 10.02.2020 № 00001803305, № 00001813305.
Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Чернігівській області від 10.02.2020 № Ф-00001833305.
Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Чернігівській області № 00001843305 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10.02.2020.
Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (адреса: вул. Реміснича, буд.11, м.Чернігів,14000; код ЄДРПОУ 43143966) за рахунок державних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 5866 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят шість) гривні 68 копійок та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 8800 (вісім тисяч вісімсот) гривень 50 копійок і того 14667 (чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят сім) гривень 18 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.
Головуючий суддя                                                                                Г. В. Земляна

Судді:                                                                                                    Є. І. Мєзєнцев

          В. В. Файдюк 

Повний текст постанови складено  16 вересня 2020 року.