ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5719/20 Справа № 195/1905/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Скрипченко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
        за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У листопаді 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
       Позов обґрунтовано тим, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2012 року відповідача було позбавлено батьківських прав по відношенню до сина та стягнуто на її користь аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частина з усіх видів доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
       Станом на 01.07.2019 року відповідач має заборгованість по виплаті аліментів в сумі 71 915,28 гривень, по виконавчому провадженню АСВП №57976186, що підтверджується довідкою №152 виданої Томаківським відділом Державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області.
       Неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів нараховується за два роки за період жовтень 2017 року по червень 2019 року і складає 114980,93 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача (а.с.1-2).
       Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів — відмовлено (а.с.39-40).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.43-48).
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. 
Вважає, що докази, на які послався суд першої інстанції у своєму рішенні, не можна визнати такими, що підтверджують наявність причин, які неуможливили сплату відповідачем аліментів на утримання дитини. Суд першої інстанції безпідставно звільнив відповідача від відповідальності за несплату аліментів (а.с.43-48). 
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2012 року відповідача було позбавлено батьківських прав по відношенню до сина, та стягнуто на її користь аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частина з усіх видів доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
       Розрахунок №152 виданого Томаківським районним відділом державної виконавчої служби підтверджує, що за виконавчим листом №Д0814/314/2012 виданого 08.04.2019 року, наявна заборгованість по виплаті аліментів станом на 01.07.2019 року в сумі 71915,28 гривень.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по сплаті аліментів за відповідачем виникла не з його вини, оскільки відповідач з поважних причин не сплачував аліменти у зазначений період часу, оскільки проходив лікування у медичному закладі, перебував на диспансерному обліку у лікаря-фтизіатра з 04.02.2016 року по 09.10.2019 року з діагнозом: рецидив туберкульозу верхньої долі лівої легені інфільтративного.
       Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
       Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
       За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.
       Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.
       Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.
       Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.
       Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухвалених судових рішеннях Верховного Суду України, з огляду на таке.
       Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, він визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері грунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.
       Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
       Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
       Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.
       Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.
       Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.
       Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
       Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
       За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.
       Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.
       Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.
       Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
       Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення. Проте свої зобов`язання вчасно не виконував.
       Згідно з розрахунком державного виконавця Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заборгованість відповідача по сплаті аліментів, станом на 01 липня 2019 року становить суму в розмірі 71 915,28 грн (а. с. 9-10).
Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
       Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
       Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
       Законодавець установив розмір пені – 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня – за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
       Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
       Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
       Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
       За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
       Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
       У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
       У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені – 1 %.
       Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
       У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
       Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі 333/6020/16-ц (провадження № 14-61цс18).
Позивач просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів, починаючи із жовтня 2017 року по червень 2019 року.
Пеня за прострочення сплати аліментів складає:

(період жовтень 2017 р.- грудень 2017 р.) 

Місяць/рік	Розмір заборгованості (грн.)	Кількість днів	Сума пені (грн.)	
Жовтень 2017	1233,91	730	9 007,54	
Листопад 2017	1233,91	700	8 637,37	
Грудень 2017	1233,91	669	8 254,86	

(період січень 2018 р. – грудень 2018 р.);
Місяць/рік	Розмір заборгованості (грн.)	Кількість днів	Сума пені (грн.)	
Січень 2018	1233,91	638	7 872,35	
Лютий 2018	1233,91	610	7 526.85	
Березень 2018	1233,91	579	7 144.34	
Квітень 2018	1233,91	549	6 774.17	
Травень 2018	1233,91	518	6 391.65	
Червень 2018	1233,91	488	6 021.48	
Липень 2018	1233,91	457	5 638.97	
Серпень 2018	1233,91	426	5 256.46	
Вересень 2018	1233,91	396	4 886.28	
Жовтень 2018	1233,91	365	4 503.77	
Листопад 2018	1233,91	335	4 133.60	
Грудень 2018	1233,91	304	3 751.09	

(період січень 2019 р. – червень 2019 р.).
Місяць/рік	Розмір заборгованості (грн.)	Кількість днів	Сума пені (грн.)	
Січень 2019	1 606	273	4 384.38	
Лютий 2019	1 606	245	3 934.70	
Березень 2019	1 606	214	3 436.84	
Квітень 2019	1 606	184	2 955.04	
Травень 2019	1 606	153	2 457.18	
Червень 2019	1 606	123	1 975.38	

Всього: 114 980,93 грн.
Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний нести витрати по її утриманню, однак, відповідач в добровільному порядку аліменти у розмірі визначеному рішенням суду не сплачує, тим самим фактично намагається перекласти свій обов`язок піклуватись та матеріально забезпечувати сина виключно на позивача, що є порушенням норм чинного сімейного законодавства України.
Разом з тим частиною 1 ст. 196 СК України встановлено, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
       Згідно з розрахунком державного виконавця Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заборгованість відповідача по сплаті аліментів, станом на 01 липня 2019 року становить суму в розмірі 71 915,28 грн (а. с. 9-10).
       Частиною 2 ст. 197 СК України визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
       Таким чином, положеннями ч. 2 ст. 197 СК України передбачено повністю або частково звільнення судом платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, у разі звернення платника аліментів до суду з відповідним позовом.
       Предметом даного позову є стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за прострочення сплати аліментів, разом із цим, платник аліментів ОСОБА_2 з позовом про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, до суду не звертався. 
       Тому, вказані обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, не стосуються предмету розгляду та не є предметом доказування, і, водночас, не є правовими підставами для повністю або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами в рамках даної справи.
       Разом із цим, частиною 2 ст. 196 СК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
       Однак, належним та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального та сімейного стану платника аліментів, які б могли свідчити про наявність підстав для зменшення розміру неустойки (пені), відповідно до ст. 196 СК України в розумінні статей 77-80 ЦПК України суду не надано.
       Також, відповідачем не надано суду доказів про те, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. 
       Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення. Проте свої зобов`язання вчасно не виконував. З вимогами про зменшення розміру аліментів відповідач не звертався, а отже погодився з розміром аліментів, які визначенні в рішенні суду.
       Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
       Враховуючи те, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01 липня 2019 року становить 71 915,28 грн, на підставі положень законодавства наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів, за період з жовтня 2017 року по червень 2019 року, в розмірі 71 915,28 грн.
На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1152,6 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
       Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року — скасувати.
       Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів — задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів, за період з жовтня 2017 року по червень 2019 року, в розмірі 71 915,28 грн.
       В задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1152,6 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: