ПОСТАНОВА
Іменем України

25 червня 2020 року 
Київ
справа №520/10521/19
касаційне провадження №К/9901/5321/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                 Стародуба О.П., Рибачука А.І., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 (головуючий суддя: Мар`єнко Л.М.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 (головуючий суддя: Бартош Н.С., судді: Подобайло З.Г., Григоров А.М.) у справі №520/10521/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУПФУ в Харківській області або відповідач), в якому просив:
визнати протиправним і скасувати рішення відповідача, що викладене у формі протоколу від 04.09.2019 №203040002889/121, щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV);
зобов`язати відповідача зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 10.03.1994 по 16.06.1999, з 17.06.1999 по 30.12.2000 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» та призначити, нарахувати і виплатити йому пенсію за віком на пільгових умовах за зазначеним Списком № 2 з 11.12.2018.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має необхідний стаж роботи на посадах, що дають право на пільгову пенсію відповідно до статті 114 Закону №1058-IV, проте відповідач, з посилання на відсутність атестації робочого місця, безпідставно не зарахував до його пільгового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії, період роботи на посаді електромонтера по обслуговуванню і ремонту електрообладнання на бурових установках з 10.03.1994 по 16.06.1999 та на посаді старшого майстра по обслуговуванню і експлуатації електрообладнання на бурових установках з 17.06.1999 по 31.12.2000. Позивач стверджує, що  непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць   власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти особу її конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Рішенням Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2019, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону №1058-ІV є встановлення факту перебування цієї особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Суди зазначили, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі - Порядок №442) та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 №41. Відтак, відсутність підтвердження проведення атестації робочого місця за умовами праці не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судами норм матеріального права просить суд касаційної інстанції скасувати ці рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Касаційна скарга обґрунтована неповним з`ясуванням судами обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Скаржник, посилаючись на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у справі №520/15025/16-а, вказує на те, що відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. Відтак, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Також скаржник зазначив, що та обставина, що він у спірний період працював зі шкідливими і важкими умовами праці, робота на яких дає право виходу на пенсію на пільгових умовах, пенсійним органом не заперечується.
Ухвалою Верховного Суду від 30.03.2020 відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 24.06.2020 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.
На адресу касаційного суду від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому останній з посиланням на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач по досягненні пенсійного віку звернувся до пенсійного органу із заявою від 10.01.2019 щодо призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону №1058-IV.
За результатами розгляду порушеного у заяві питання, УПФУ в Московському районі м. Харкова 18.01.2019 прийняло рішення, оформлене протоколом, про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відмова обґрунтована недостатність пільгового стажу для призначення пенсії.
З вказаним рішенням позивач не погодився та оскаржив його в судовому порядку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019, яке набрало законної сили 19.08.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 до УПФУ в Московському районі м. Харкова задоволено частково:
визнано протиправним і скасовано рішення пенсійного органу, оформлене протоколом про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) та виплати пенсій б\н від 18.01.2019, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;
зобов`язано УПФУ в Московському районі м. Харкова повторно вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Уряду 461 з 11.12.2018.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На виконання зазначеного судового рішення відповідач повторно розглянув питання щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, за результатами якого прийняв рішення, оформлене протоколом про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) пенсій №203040002889/21 від 04.09.2019, про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зазначена відмова мотивована відсутністю у позивача достатнього пільгового стажу, оскільки його спеціальний стаж роботи складає 9 років 1 місяць 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах. При цьому до пільгового стажу роботи за Списком № 2 не зарахований період роботи позивача з 10.03.1994 по 16.06.1999 на посаді електромонтера по обслуговуванню і ремонту електрообладнання на бурильних установках та з 17.06.1999 по 31.12.2000 на посаді старшого майстра по обслуговуванню і експлуатації електрообладнання на бурових установках, оскільки немає атестації робочого місця на вказаних посадах, а також довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 25.07.2018 №1-9/12-19/490, видана ДП «Полтавнафтогазгеологія» НАК «Надра України» (відособлений підрозділ Харківської нафтогазорозвідувальної експедиції глибокого буріння) містить посилання на пункт «б» статті 55 Закону №1788-XII.
Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.
Так, відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2012 від 25.01.2012, згідно якого «Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї».
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до частини першої статті 144 Закону №1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України №1788-XII від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) право на пенсію за віком на пільгових умовах мають, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 №1451/11731 (далі - Порядок №383) встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. 
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та Методичними рекомендаціями.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Колегія суддів наголошує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.
Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України встановлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно ж до частини першої статті 7 Закону України від 14.10.1992 №2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
Сукупність вищенаведених правових норм, дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення частини першої статті 114 Закону №1058-ІV та пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Відтак, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до частини першої статті Закону №1058-ІV.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Правова позиція щодо тлумачення норм права у правовідносинах, що виникли у зв`язку з відмовою пенсійного органу у призначення пенсії на пільгових умовах за Списками №1 і №2 з підстав відсутності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці викладена у постанові Великої Палати Верхового Суду від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а.
Щодо висновків пенсійного органу про невідповідність призначення довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 25.07.2018 №1-9/12-19/490, виданої ДП «Полтавнафтогазгеологія» НАК «Надра України» (як підставу для її видачі зазначено статтю 55 Закону №1788-XII), то колегія суддів зазначає, що відповідно до положень   статті 62 Закону №1788-XII   та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637   (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Колегія суддів враховує той факт, що пенсійний орган не заперечує, що у спірний період позивач працював зі шкідливими і важкими умовами праці, роботах на яких дає право виходу на пенсію на пільгових умовах за наявності достатнього трудового стажу. Трудова книжка позивача містить відповідні записи про його роботу у спірний період, що не заперечується пенсійним органом.
Отже підстава, зазначена в уточнюючій довідці від 25.07.2018 №1-9/12-19/490, для її видачі не має правового значення для спірних правовідносин, оскільки не спростовує пільговий характер роботи позивача підтверджений записами в трудовій книжці.
Відтак, за наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку, що період роботи позивача на посаді електромонтера по обслуговуванню і ремонту електрообладнання на бурових установках з 10.03.1994 по 16.06.1999 та на посаді старшого майстра по обслуговуванню і експлуатації електрообладнання на бурових установках з 17.06.1999 по 31.12.2000 має бути зарахований до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до статті 114 Закону №1058-ІV.
Позивач просив призначити йому пенсію починаючи з 11.12.2018, проте з врахуванням положень статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком на пільгових умовах позивачу має бути призначена з 12.12.2018, тобто з дня наступного за днем досягнення пенсійного віку.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах   (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року   №3-рп/2003).
У спірному випадку порушене право позивача підлягає захисту у спосіб визнання протиправним і скасування рішення пенсійного, оформленим протоколом від 04.09.2019 №203040002889/121, щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону №1058-IV; зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 періоди роботи на посаді електромонтера по обслуговуванню і ремонту електрообладнання на бурових установках з 10.03.1994 по 16.06.1999 та на посаді старшого майстра по обслуговуванню і експлуатації електрообладнання на бурових установках з 17.06.1999 по 31.12.2000 і призначити пенсію за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV з 12.12.2018. Обраний судом касаційної інстанції у конкретному випадку спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 відповідає вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення позивача в правах.
Відповідно до частини першої статті 351 КАС України   підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною третьою вказаної статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
За таких обставин, коли суди повно і правильно встановили обставини справи, проте неправильно тлумачили закон, який підлягав застосуванню, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
З огляду на те, що за наслідками касаційного перегляду суд касаційної інстанції у підсумку дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо протиправності рішення відповідача, судовий збір, який позивач сплатив у цій справі, підлягає стягненню на користь позивача в повному обсязі.
Керуючись статтями   345,   351,   355,   356 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 у справі №520/10521/19 скасувати і прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.
Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оформлене протоколом від 04.09.2019 №203040002889/121, про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 періоди роботи на посаді електромонтера по обслуговуванню і ремонту електрообладнання на бурових установках з 10.03.1994 по 16.06.1999 та на старшого майстра по обслуговуванню і експлуатації електрообладнання на бурових установках з 17.06.1999 по 31.12.2000 і призначити пенсію за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12.12.2018.
У задоволені решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (адреса: 61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов.; код ЄДРПОУ: 14099344) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податку: НОМЕР_1 ) судовий збір на загальну суму 3 457 (три тисячі чотириста п`ятдесят сім) гривні 80 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                       С. М. Чиркін
                                                                                      О. П. Стародуб                                                                                                       
                                                                                                 А. І. Рибачук