У Х В А Л А  
09 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 754/14873/19
провадження № 61-12807ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово», про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, 
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 105 784,71 грн.
Позов обгрунтований тим, що 17 березня 2018 року, в результаті дорожньо-транспортної пригоди на вул. Братиславській, 52 у м. Києві, ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Хюндай Санта Фе», державний номерний знак НОМЕР_1 , завдав позивачу майнову шкоду, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
У добровільному порядку відповідач відшкодувати завдані збитки не бажає, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду у розмірі 105 784, 71 грн та судові витрати.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року позов задоволено.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на відшкодування завданих збитків реалізовується ним на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи, тобто до  ОСОБА_2 , яким не доведено факт, що пошкодження транспортного засобу  ОСОБА_1 відбулося не з його вини. Суд першої інстанції застосував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016, провадження № 6-2808цс15.
Постановою Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року скасовано, ухвалено нове про відмову в позові.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що у разі якщо позивач (особа, якій завдана шкода) не звертався до страховика відповідача (завдавач шкоди) та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи відповідальної за шкоду, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог.
Такі висновки щодо застосування матеріального права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18, за результатами розгляду якої, Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловлених Верховним Судом України висновків про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, зокрема договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована третьою особою, однак вимог щодо стягнення з страховика розміру завданих збитків позивач не заявляв.
Враховуючи наявність у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» (далі - ПрАТ «СК «Здорово») обов`язку в межах страхового ліміту відшкодувати позивачу збитки, які були завдані відповідачем у зв`язку з настанням страхового випадку, ОСОБА_1 має право на стягнення з ОСОБА_2  різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.
Апеляційний суд встановив, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач звертався до ПрАТ «СК «Здорово» з вимогою виплатити страхове відшкодування, що відповідно до вимог статті 1194 ЦК України виключає відповідальність ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 .
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, залучивши до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ПрАТ «СК «Здорово», в якої ОСОБА_2 застрахував свою цивільно-правову відповідальність, не з`ясував наявність (відсутність) факту звернення з вимогою про виплату страхового відшкодування, факт наявності (відсутності) передбачених статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обставин, які виключають обов`язок страховика з виплати страхового відшкодування, не врахував та не надав оцінку доводам відповідача про те, що відшкодування заподіяної шкоди повинно здійснюватись страховиком.
Крім того, відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 від 02 квітня 2018 року, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу марки «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 128 846,28 грн, ринкова вартість - 105 784,71 грн.
Суд апеляційної інстанції також зазначив, що встановити дійсний розмір матеріального збитку, що підлягає відшкодуванню є неможливим, так як позивач доказів проведення оцінки вартості пошкодженого автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди не надав. Встановивши обставини справи, оцінивши докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в позові. 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.
Предметом спору у зазначеній справі є відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 105 784,71 грн. Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн*250=525 500 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.
ОСОБА_1 вважає, що справа має виняткове значення для нього, оскільки завдана йому шкода не відшкодована.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Доводи ОСОБА_1 щодо виняткового значення справи зводяться до незгоди заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому.
ОСОБА_1  не виклав переконливих аргументів щодо обгрунтування умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржена заявником постанова Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року постановлена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово», про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                             А. С. Олійник
С.О. Погрібний
В. В. Яремко