08.09.20
22-ц/812/1244/20
Провадження №22-ц/812/1244/20 

П О С Т А Н О В А 
Іменем України

       08 вересня 2020 року м. Миколаїв
колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М., 
за участі відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №484/680/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Панькова Дениса Анатолійовича у приміщенні цього суду 05 червня 2020 року, повний текст якого ухвалений того ж дня, за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку,

в с т а н о в и л а :

           У лютому 2020 р.  ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку.
Позов мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 15 жовтня 2016 р. Подружні стосунки фактично припинені з 17 листопада 2019 р . Від шлюбу народилася дитина - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з позивачкою. Відповідач матеріальної допомоги позивачці не надає. На даний час ОСОБА_2 не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує соціальну допомогу у розмірі 860 грн., що є недостатнім для проживання. 
Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною трирічного віку. 
01 квітня 2020 р. відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позову.
Відзив мотивований тим, що відповідач заперечує факт припинення подружніх відносин з громадянкою ОСОБА_2 з 17 листопада 2019 р., і заперечував проти того, що він не надає грошових коштів.
Він постійно передає грошові кошти методом переводу і нарочно, чеки не збереглися так, як він не планував, що стосунки з дружиною приймуть судовий характер.
Просив призначити йому за його власним бажанням з метою виконання ним законних вимог згідно ст. 58, ст. 80 ч. 2, ст. 84 ч. 2 СК України щомісячну грошову допомогу, надану ним до досягнення дитини трирічного віку, громадянці ОСОБА_2 в розмірі мінімального прожиткового мінімуму, встановленого державою на працездатну особу, так як бажання жити разом на теперішній час в даних обставинах в нього відсутні, і ініціатором жити окремо виступила дружина.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 червня 2020 р. позовні вимоги задоволені в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання до досягнення їх донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісяця, починаючи з 27 лютого 2020 р.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, висновок суду не відповідає обставинам справи, а тому просить його змінити, зменшивши розмір аліментів на утримання дружини ОСОБА_2 з ј частини до 1/8 частини всіх видів заробітку щомісячно. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів не враховано наступні обставини: стягнення рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2020 року аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі ј частини заробітку; у рішенні суду чітко не зазначений розмір аліментів при умові втрати працездатності чи постійного заробітку, а також суд не врахував проведені відповідачем добровільні виплати у період з грудня 2019 року по квітень 2020 року. Крім цього відповідач посилається на те, що про відкладення розгляду справи на 05 червня 2020 року він дізнався випадково з інтернет-порталу судової влади. 
              Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами  ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.
       Як вбачається з матеріалів справи і таке встановили суди першої та апеляційної інстанцій, сторони з 15 жовтня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_3 . Батько дитини - відповідач по справі з сім`єю не проживає. 
Дитина сторін проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачки не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 
Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_2 вказувала, що її чоловік та батько дитини ОСОБА_1 не надає матеріальної допомоги на її утримання, через що позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трьох років.
Таким чином, між сторонами виник спір стосовно надання відповідачем утримання позивачці як дружині, яка доглядає дитину до трьох років. 
Згідно наданої відповідачем копії рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2020 р. з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 березня 2020 року (а.с. 24-25).
ОСОБА_1 згідно довідки ТОВ «Сандора» від 11 березня 2020 року (а.с. 27) працює у цьому товаристві з 02 серпня 2017 року та його заробітна плата за період з 01 березня 2019 року по 29 лютого 2020 року становить 196 777 грн. 77 коп.
Частиною 2 статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Відповідно до частини 4 статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Підстави для припинення такого права передбачені ст. 85 СК України: право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини, а також право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини.
Таким чином, підставами для виникнення права у дружини на утримання за даною нормою є проживання з нею дитини віком до трьох років та наявність у відповідача можливості надавати дружині матеріальну допомогу, через що вимоги позивачки, з якою проживає їх з відповідачем дочка, яка не досягла трьох років, є обґрунтованими з урахуванням того, що ОСОБА_1 є працездатною особою, має постійну роботу та заробіток, тобто має можливість надавати дружині матеріальну допомогу. 
За такого суд першої інстанції, проаналізувавши надані сторонами докази, повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини. 
Порядок та способи сплати аліментів подружжю визначені законодавством наступним чином.
Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед (частини 1-3 статті 77 СК України).
За рішенням суду розміру аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (частини 1-3 статті 80 СК України).
Аргументи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача із визначеним судом розміром аліментів на утримання дружини.
Колегія суддів такі аргументи відхиляє як безпідставні. 
Так, відповідач є особою працездатного віку, працює, має постійний заробіток, з нього стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини сторін, доказів щодо неможливості надання матеріальної допомоги на утримання дружини у розмірі, який зазначений у позовній заяві, ним не надані.
За такого суд правильно вважав, що є підстави для стягнення на користь позивачки аліментів на її утримання в розмірі ј частини заробітку відповідача, оскільки саме такий розмір відповідає інтересам дружини, обов`язку відповідача з її утримання та не призведе до порушення прав ОСОБА_1 .
Щодо його посилань на неврахування судом факту стягнення аліментів на утримання дитини, то виходячи з розміру цих аліментів, стягнутих за рішенням суду, та розміру заробітної плати, яку отримує відповідач, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів на дружину.
Щодо посилань відповідача на необхідність врахування при ухваленні рішення по справі здійснених ним у добровільному порядку виплат, то такі обставини стосуються порядку виконання судового рішення, але не визначення розміру стягнутих аліментів.
Стосовно посилань в апеляційній скарзі на неповідомлення відповідача про розгляд справи 05 червня 2020 року.
Так, згідно матеріалів справи, її слухання було призначено на 10 квітня 2020 року, а в подальшому відкладено: на 18 травня 2020 року та 05 червня 2020 року.
Про розгляд справи 05 червня 2020 року ОСОБА_1 суд повідомляв судовою повісткою, направленою через засоби поштового зв`язку із зворотнім повідомленням. Згідно відмітки поштового відділення судова повістка не була вручена через відсутність адресата (а.с. 50).
Такі обставини свідчать про належне повідомлення відповідача відповідно до вимог частини 7 статті 128 ЦПК України про розгляд справи.
Крім того, згідно протоколу судового засідання від 05 червня 2020 року ОСОБА_1 був присутнім у судовому засідання (а.с. 52-53), а тому його права порушені не були. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частини 1, 13 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, судові витрати покладаються на відповідача, а тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат апеляційним судом. 
Керуючись ст.ст. 367-369, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Ж.М. Яворська

Л.М. Царюк

_______________________________________________
Повний текст постанови складений 08 вересня 2020 року