ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" липня 2020 р.                       м.Львів                            Справа №926/1707/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді                                                                                М.І. Хабіб 
суддів                                                                                                    О.П. Дубник, 
                                                                                                    О.В. Зварич,
розглянувши в порядку спрощеного   позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Пецей Тетяни Вікторівни від 12.02.2020
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 17.09.2019, повний текст рішення складено 19.09.2019,
у справі № 926/1707/19  (суддя Проскурняк О.Г.)
за позовом: фізичної особи-підприємця Писаренко Аліни Валентинівни, м. Чернівці
до відповідача: фізичної особи-підприємця Пецей Тетяни Вікторівна, м. Чернівці
про стягнення  44    483,46грн,
                                                  ВСТАНОВИВ:
          У липні 2019 року ФОП Писаренко  А.В. звернулася до Господарського суду Чернівецької області з позовом до ФОП Пецей Т.В. про стягнення 44   483,46грн заборгованості, з яких:  26   100,00грн основний борг, 1513,80грн інфляційні втрати, 631,41грн 3% річних, 7   538,25грн пеня та 8   700,00грн штраф.
          Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 23.05.2018 сторони уклали договір про розміщення реклами на суму 34   800,00грн, за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання розробити макет, виготовити та розмістити рекламу на узгодженій частині поверхні кузова одного тролейбуса за маршрутом №6, а відповідач-оплачувати надані послуги шляхом сплати щоквартально по 8700,00грн до п`ятого числа першого місяця кварталу. Позивач вказує, що на виконання умов вказаного договору він виконав макет реклами продукції  дизайн- ательє«Кармен», погодив його з відповідачем, розмістив рекламу на поверхні кузова тролейбуса маршруту №6. Факт розміщення реклами на тролейбусі   в період  18.06.2018 по 17.06.2019 підтверджується довідкою про відпрацювання машино-днів тролейбусом №6. Відповідач оплатив лише 8   700,00грн за перший квартал.  Заборгованість за надані послуги за період з 17.09.2018 по17.06.2019  становить 26   100,00грн.  Позивач зазначає, що надсилав  відповідачу акти виконаних робіт 17.06.2019, щодо яких відповідач не висловив жодних зауважень, однак надані послуги не оплатив. На підставі пунктів 4.2, 4.3  договору позивач просив  стягнути з відповідача  7   538,25грн пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення за період з 05.09.2018 по 17.06.2019 та 8   700,00грн штрафу  у розмірі 25%  від суми угоди за прострочення оплати понад 45календарниих днів та на підставі ст. 625 ЦК України заявив до стягнення 1513,80грн інфляційних втрат, нарахованих  за період з вересня 2018 року по травень 2019року,  і 631,41грн 3% річних за період з 05.09.2018 по 17.06.2019. 

          Рішенням Господарського суду  Чернівецької області від 17.09.2019 у справі № 926/1707/19  позов задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача   44     483,46грн боргу, з яких 26   100,00грн заборгованості по угоді на розміщення реклами, 1   513,80грн інфляційних втрат, 631,41грн 3% річних, 7   538.25грн пені, 8   700,00грн штрафу та   1921,00грн судового збору.
          Рішення суду мотивоване ст.ст. 526, 625, 627,629, 837, 843, 853,882, 901 ЦК України.
          Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 23.05.2018  сторони уклали  угоду   про розміщення реклами, яка  за своєю правовою природою є змішаним правочином з елементами підряду та надання послуг. Договір підписаний уповноваженими особами,  у встановленому порядку  не оспорений, не розірваний та не визнаний недійсним. Відтак  договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим до виконання.  На підставі  наданих позивачем  актів виконаних робіт суд встановив, що позивач виконав в повному обсязі взяті на себе зобов`язання в частині розміщення реклами на поверхні кузова тролейбуса №6 протягом періоду з 18.06.2019 по 17.06.2019 на загальну суму 34   800,00грн.  Суд зазначив, що позивач надсилав відповідачу акти, проте відповідач залишив їх без жодного реагування. Суд встановив сплату відповідачем попередньої плати в сумі 8   700,00грн та  дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення  26   100,00грн за надані послуги з розміщення реклами. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 7   538,25грн пені, 8   700,00грн штрафу, 1513,80грн інфляційних втрат та 631,41грн 3% річних,  суд вказав про його правильність та обгрунтованість.
          Відповідач (ФОП Пецей Т.В.)  не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити   в позові.
          Відповідач  стверджує, що не укладав з позивачем письмового договору від 23.05.2018 на розміщення реклами, на підставі якого позивач звернувся з позовом у даній справі. Вказує, що позивач запропонував йому укласти  договір на розміщення реклами, однак ознайомившись зі змістом договору,  він  відмовився від  підписання такого договору, оскільки його не влаштував строк його дії - на 12місяців. Разом з тим, сторони досягли усної домовленості про надання  позивачем  послуг з розміщення на тролейбусі реклами продукції  відповідача  з 23.05.2018  упродовж 3-х місяців на суму 8 700,00грн  та  у разі, якщо таке рекламування сприятиме економічному росту відповідача, сторони укладуть новий договір на рекламування продукції. Зазначає, що  відповідач оплатив послуги позивача за 3 місяці  готівкою та в подальшому не укладав   жодного договору у зв`язку з низькою економічною ефективністю таких послуг. Вказує, що  не отримував   від позивача актів виконаних робіт, на які посилається позивач.  
          Крім того, скаржник вказує, що  не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки  надіслані судом ухвали та повідомлення  не були йому вручені і суд не здійснював його виклик в судові засідання через оголошення на офіційному сайті суду  в порядку ч. 4 ст. 122 ГПК України, у зв`язку з чим не міг здійснювати захист своїх  прав та інтересів  в суді першої інстанції. 
          У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
          Вказує на необгрунтованість доводів скаржника про відсутність письмового договору між сторонами, оскільки відповідач вчинив дії,які свідчать про прийняття договору до виконання, а саме: оплатив першочергову суму за надані послуги та підписав наданий позивачем макет реклами. Зазначає, що не отримання відповідачем надісланих позивачем актів виконаних робіт та надісланих судом процесуальних документів є наслідком безвідповідального ставлення відповідача до своєї господарської діяльності, оскільки вказані документи надсилались на належну адресу відповідача. 
          Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від  03.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та ухвалено здійснити розгляд справи № 926/1707/19 на підставі ч. 10   ст. 270 ГПК України   в порядку   письмового провадження без повідомлення   учасників справи.
          Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.
          Згідно з  угодою на розміщення реклами від 23.05.2018, складеною у формі єдиного документа,  ФОП Пецей Т.В(замовник)  замовляє, а  ФОП Писаренко А.В. ( виконавець) зобов`язується за плату розробити макет, виготовити та розмістити рекламу на узгоджену частину поверхні кузова тролейбуса. Замовник оплачує надані послуги.
          Умовами п.2.1 угоди передбачено, що виконавець розробляє макет рекламного зображення замовника на поверхні кузова тролейбуса (ів). 
          Замовник протягом двох тижнів затверджує наданий виконавцем макет реклами і надає його виконавцю (п.2.2 угоди).
           За умовами договору( пункти2.3-2.5 угоди ) виконавець самостійно проводить підготовку документів необхідних для виходу тролейбуса з рекламою замовника на лінію;
за власний рахунок проводить підготовку до фарбування, фарбування тролейбусів, та готує рекламу згідно з макетом замовника;самостійно проводить нанесення рекламного зображення на зовнішню поверхню тролейбуса (ів). 
           Відповідно до п.3.1 угоди  сторони визначили кількість тролейбусів, на які повинна наноситись реклама, - 1, розмір плати за 1 тролейбус - 2900,00грн в місяць без ПДВ. Сума угоди, що підлягає сплаті замовником виконавцю , - 34   800,00грн за 12 місяців без ПДВ.
          Оплата за даним договором здійснюється щоквартально, рівними сумами - 8 700,00 грн в готівковій або безготівковій формі, у строк до 5 числа першого місяця кварталу. Протягом 5 робочих днів після підписання даного договору, замовник повинен перерахувати попередню оплату за 3 місяці на рахунок виконавця (п.3.2 договору).
           Згідно з п.3.4  виконання сторонами даної угоди підтверджується актом виконаних робіт, підписаним двома сторонами.      
          За несвоєчасне проведення розрахунків замовник сплачує штраф у розмірі 1% від суми за кожен день прострочення, а за прострочення оплати понад 45 календарних днів, без погодження з виконавцем, замовник сплачує штраф у розмірі 25% від суми даної угоди (пункти 4.2, 4.3 угоди).
          Відповідно до пунктів 6.2, 6.3 угоди замовник зобов`язаний в десятиденний строк з моменту отримання акта виконаних робіт направити виконавцю підписаний акт, чи вказати недоліки , які необхідно виправити. У випадку, якщо замовник не підпише Акт виконаних робіт і не позначить недоліки, які необхідно виправити, акт виконаних робіт буде вважатись підписаним, а робота виконаною.
          Угода укладена на термін 12 місяців і набирає чинності з моменту підписання (п.7.1).
          Згідно з п.7.4 дострокове припинення угоди можливе тільки за погодженням сторін.

           Угода підписана  лише  виконавцем,  підпис замовника  на угоді   відсутній.

          Разом з тим, до позовної заяви   позивач додав  затверджений  ФОП Пецей Т.В.  30.05.2018 макет реклами виробів  дизайн - ательє «Кармен» на тролейбусі (а.с. 24).

          Позивач також додав до позовної заяви підписані виконавцем ( позивачем)  акти виконаних робіт  з розміщення реклами на тролейбусі відповідно до угоди  від 23.05.2018 (а.с. 20-23):
-  акт від 31.08.2018  за період з 18.06.2018 по 17.09.2018 на суму 8   700,00грн;
- акт від 17.12.2018 за період з 18.09.2018 по 17.12.2018 на суму 8   700,00грн;
-акт від 18.03.2019  за період з 18.12.2018 по 17.03.2019 на суму 8   700,00грн;
-акт від 17.06.2019  за період з 18.03.2019 по 17.06.2019 на суму 8   700,00грн.

Названі акти замовником не підписані.

            Згідно з описами  вкладення до цінного листа, накладними та фіскальними чеками  від 14.05.2019 та  19.06.2019( а.с.16-19)  позивач надіслав на адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ) наступні документи :  
-  14.05.2019  позивач надіслав  відповідачу акти виконаних робіт від 17.12.2018 , від 18.03.2019 , від 14.05.2019, рахунки - фактури  та акт звірки розрахунків;
- 19.06.2019  позивач надіслав відповідачу акти виконаних робіт від 17.12.2018 , від 18.03.2019 , від 17.06.2019, рахунки - фактури  та акт звірки розрахунків.

     До позовної заяви позивач додав акт звірки розрахунків за період з 23.05.2018 по 17.06.2018, підписаний  позивачем, в якому вказано  про сплату відповідачем 23.05.2018 коштів  в сумі   8   700, 00грн (а.с. 14).

          КП «Чернівецьке тролейбусне управління» видало позивачу довідку про  відпрацювання на лінії тролейбуса №255 з рекламним зображенням «Кармен» з 18.06.2018 по 17.06.2019 (а.с. 15).

          Дослідивши обставини справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача  підлягає до задоволення з таких підстав.

          Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
          Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
          Відповідно до ст.  631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
           Договір набирає чинності з моменту його укладення.
           Згідно з  ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
          Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
          Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
           За приписами частин 1 і 2 статті 639 ЦК  України  договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
          Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Частиною 3  цієї статті встановлено, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 вказаної статті).
Частиною 1 статті 181 ГК України встановлено , що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Частиною 2 статті 628 ЦК передбачено , що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.         
        Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
          Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України    за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
          За приписами   ст. 903 та ст.905 ЦК України  вартість послуг та строк надання послуг встановлюються в договорі.
          Свої позовні вимоги про стягнення заборгованості, штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних   позивач  обґрунтовував невиконанням відповідачем своїх зобов`язань  за договором  від 23.05.2018 на розміщення реклами, укладеним на суму  34800,00грн  терміном на  12 місяців,  щодо оплати наданих послуг  в період з   17.09.2018 по 17.06.2019.  При вирішенні спору суд першої інстанції  дослідив надану позивачем  угоду від  23.05.2018  на розміщення реклами, викладену  у формі єдиного документа, якою визначено  суму угоди, яку сплачує замовник виконавцю - 34   800,00грн, передбачено термін її дії  - на 12 місяців строк  та встановив, що  сторони  уклали угоду від  23.05.2018  на розміщення реклами , яка  за своєю правовою природою є змішаним договором   з елементами договору підряду та надання послуг, який підписаний уповноваженими особами,  не оспорений , не розірваний,  є дійсним, укладеним належним чином, та є обов`язковим до виконання. Відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. 
          Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Наданою позивачем  суду угодою від  23.05.2018  на розміщення реклами,  викладеною у формі єдиного документа, яку досліджував суд,  встановлено термін її дії - на 12 місяців,  суму угоди - 34   800,00грн.
          Однак, вказана угода не підписана відповідачем і не може бути належним і допустимим доказом  укладення сторонами договору на надання послуг з розміщення реклами  строком на 12 місяців на  суму 34   800,00грн. 
           Отже, висновки суду про укладення сторонами угоди від 23.05.2018, яка підписана  уповноваженими особами,  укладена належним чином та є обов`язковою до виконання, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам  ч. 3 ст. ст.639 ЦК України.
           За твердженнями відповідача,  він  відмовився від  підписання запропонованої позивачем угоди від 23.05.2018, викладеної у формі єдиного документа, оскільки його не влаштував строк її дії   - на 12місяців, сторони досягли усної домовленості про надання  позивачем  послуг з розміщення реклами на тролейбусі   з 23.05.2018  упродовж 3-х місяців та  оплатив послуги позивача за 3 місяці   готівкою в сумі 8700,00грн . Сторони погодили , що у разі якщо таке  рекламування сприятиме економічному росту відповідача, укладуть новий договір на рекламування продукції, однак в подальшому жодних договорів сторони не укладали. 
     Матеріалами справи підтверджено, що 23.05.2018  сплатив відповідачу кошти за послуги  в сумі  8700,00грн, в подальшому 30.05.2018  погодив макет реклами,  однак відповідач не підписав   складених позивачем на підставі вказаної вище  угоди від 23.05.2018, викладеної у формі єдиного документа,  актів виконаних робіт на загальну  суму 34   800,00грн.  
          Крім того,  з матеріалів справи  вбачається , що  до 14.05.2019   позивач не надсилав  відповідачу  жодних актів виконаних робіт, які за умовами  п.3.4 угоди від  23.05.2018  на розміщення реклами,  викладеною у формі єдиного документа,  є належним доказом виконання сторонами угоди. Згідно з наданими позивачем  описами вкладення   від 14.05.2019 та  19.06.2019  позивач  не надсилав  відповідачу акта виконаних робіт від  31.08.2018  за період з 18.06.2018 по 17.09.2018 на суму 8   700,00грн, на який він посилається як на доказ надання послуг за цією   угодою. Натомість   в описі вкладення  від  14.05.2019   вказано про надсилання акта  від 14.05.2019, який  не наданий суду  і зміст його  не відомий.

          Апеляційний суд  вважає необґрунтованими доводи позивача  про те, що відповідач прийняв до виконання умови  угоди від 23.05.2018, сплативши 8700,00грн попередньої плати та погодивши макет реклами,  оскільки  самі лише сплата відповідачем 8700,00грн попередньої плати та  погодження  макета реклами, за відсутності інших доказів,  не свідчать про  укладення сторонами договору  на розміщення реклами строком на 12 місяців  на суму 34   800,00грн чи прийняття відповідачем  до виконання такого договору,  який відповідачем не підписаний, адже в силу приписів  ст. 903 та ст.905 ЦК України  вартість послуг та строк надання послуг встановлюються сторонами  в договорі.
Згідно з  ч. 8 ст. 181 ГК України у  разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).
          Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).
Позивачем  не доведено належними і допустимими доказами  укладення сторонами договору  на розміщення реклами строком на 12 місяців  на суму 34   800,00грн чи прийняття  відповідачем до виконання такого договору, відтак   не доведено виникнення у відповідача обов`язку перед позивачем  на підставі цього договору  щодо оплати послуг за  спірний період з 17.09.2018 по 17.06.2019  на суму 26   100,00грн та  сплати штрафних санкцій, інфляційних втрат і 3% річних за  неоплату цих послуг.
З огляду на вказані вище обставини справи, які не заперечуються сторонами (сплату відповідачем  позивачу  23.05.2018  попередньої оплати   в сумі 8   700,00грн та погодження 30.05.2018 макета реклами), враховуючи норми ч.1 ст. 181 ГК України, апеляційний суд    погоджується з доводами відповідача  та вважає, що сторони уклали у спрощений спосіб   договір на виготовлення реклами  та  надання послуг з розміщення реклами  строком на 3 місяці на суму 8   700,00грн, який за своєю правовою природою є змішаним договором , він містить елементи договору підряду та надання послуг, і цей договір виконаний сторонами.
На підставі викладеного апеляційний  суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позову, а рішення про задоволення позову  - неправомірним.
Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України    підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:  нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права суд першої інстанції  дійшов помилкового висновку про задоволення  позову та   стягнення з відповідача на користь позивача 44     483,46грн боргу, з яких 26   100,00грн заборгованості по угоді на розміщення реклами, 1   513,80грн інфляційних втрат, 631,41грн 3% річних, 7   538.25грн пені, 8   700,00грн штрафу та   1921,00грн судового збору.
Отже, рішення суду першої інстанції  належить скасувати, прийняти  нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
          На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи  судом першої інстанції,  належить покласти на позивача. Судовий збір, сплачений відповідачем при поданні апеляційної скарги, підлягає відшкодуванню  відповідачу за рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу  фізичної особи-підприємця Пецей Тетяни Вікторівни від 12.02.2020 задоволити.
          Рішення Господарського суду  Чернівецької області від  17.09.2019 у справі № 926/1707/19 скасувати. Прийняти нове рішення, яким  у задоволенні позову відмовити.
2.           Стягнути з фізичної особи -підприємця  Писаренко Аліни Валентинівни, ідент. номер   НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ( місце проживання: АДРЕСА_3 ), на користь фізичної особи -підприємця Пецей Тетяни Вікторівни, ідент. номер НОМЕР_2 , місце проживання:   АДРЕСА_4 , - 2     881,50 грн судового збору за перегляд рішення  апеляційним судом.
3.           Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження   судових рішень у касаційному порядку визначені       статтями 286-291 ГПК України.
4.                  Справу повернути до місцевого господарського суду.
                                                        
Головуючий суддя                                                                    М.І. Хабіб                                                                                          
Суддя                                                                                        О.П. Дубник
          
          Суддя                                                                                              О.В. Зварич