Постанова
іменем України 
28 липня 2020 року
м. Київ
справа № 225/3248/18
провадження № 51-366 км 20
Верховний Суд колегією суддів  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції                                                                                                    захисника                                              ОСОБА_6   
                                                                                               
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого                    ОСОБА_7 на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 4 липня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року                     у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018050220000211, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 26 серпня 2016 року Дзержинським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, звільненого 10 жовтня 2017 року на підставі акту амністії,     
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 4 липня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
Цим вироком також засуджено ОСОБА_8 , судові рішення щодо якого                                 у касаційному порядку не оскаржено. 
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 13 лютого 2018 року приблизно о 21:00, діючи повторно, з корисливих спонукань, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , проник на територію домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого на АДРЕСА_2 , звідки намагався таємно викрасти металобрухт загальною вагою 100 кг, вартістю 7,30 грн за кг, проте був помічений сторонніми особами ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . 
Розуміючи, що його дії стали явними, незважаючи на зауваження з боку ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_7 продовжив свою злочинну діяльність та, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , вчинив відкрите викрадення належного потерпілій ОСОБА_9 майна на загальну суму 730 грн, поєднане з проникненням до сховища.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи осіб, які її подали
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо нього скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК). Вважає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні допустимі та достатні докази для доведення його винуватості у вчиненні злочину. Вказує на неконкретність висунутого обвинувачення, невстановлення судом індивідуальних особливостей майна, яке було об`єктом викрадення, та його вартості. Протокол огляду місця події та отримані у результаті його проведення докази вважає недопустимими, оскільки вказану слідчу дію проведено без дозволу слідчого судді на проникнення до житла чи іншого володіння особи. Також посилається на порушення процедури пред`явлення його до впізнання, що мало місце на стадії досудового розслідування, було проведено за фотокартками та після попередньої демонстрації поліцейськими підозрюваних на мобільному телефоні. Вказані обставини не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який всупереч приписам ст. 419 КПК відповідних доводів сторони захисту не перевірив та безпідставно залишив вирок суду першої інстанції  без зміни. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_13 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, подав заперечення на касаційну скаргу засудженого, в яких вказав на законність і обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_7 та просив залишити їх без зміни.   
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу засудженого. Прокурор ОСОБА_5 заперечила проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.   
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. 
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , апеляційний суд не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції правильно встановити фактичні обставини кримінального провадження та дати юридичну оцінку вчиненому.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії                     ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК кваліфіковано правильно.
В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання свідків ОСОБА_11 ,                       ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які були очевидцями події злочину, дані протоколів слідчих дій та висновки судової експертизи щодо вартості викраденого майна.  
Досліджені в судовому засіданні докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено.
Доводи засудженого про те, що він не проникав на територію домоволодіння потерпілої, а знайшов метал на дорозі, спростовуються показаннями свідків , які в деталях розповіли про обставини відкритого викрадення ОСОБА_7 майна з подвір`я потерпілої та відсутність при цьому реакції на їх зауваження щодо припинення злочинних дій. Підстав недовіряти показанням свідків, вважати їх показання недостовірними у суду не було.
Безпідставними є й доводи засудженого щодо недопустимості в якості доказу даних протоколу огляду місця події. Як убачається з матеріалів справи вказану слідчу дію проведено за письмовою згодою власника домоволодіння – потерпілої ОСОБА_14 , а тому відсутність ухвали слідчого судді в даному випадку                         не є підставою визнання такого доказу недопустимим.
Що стосується доводів касаційної скарги про порушення проведення процедури впізнання, то колегія суддів виходить з наступного.  
За наявності сумнівів щодо допустимості протоколів впізнання сторона захисту, реалізуючи закріплені у статтях 22, 26 КПК принципи змагальності                                         й диспозитивності, на стадії дослідження доказів мала процесуальну можливість клопотати про перевірку обставин проведення вказаних слідчих дій, однак цього не зробила. Не заявляла сторона захисту клопотання про дослідження відповідних доказів і під час розгляду справи апеляційним судом. За таких обставин, посилання засудженого на стадії перегляду вироку  в касаційному порядку на недопустимість протоколів впізнання є неспроможними.
Сумнівів у тому, що злочин вчиненого саме ОСОБА_7 , не виникає. Під час допиту  в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 безпосередньо вказав на ОСОБА_7 , як на особу, яка вчинила грабіж. Крім того, сам ОСОБА_7 також не заперечував факт заволодіння ним чужим майном, оспорюючи лише місцезнаходження такого майна.
Вартість викраденого встановлено експертом на підставі ринкових цін на брухт чорних металів. Така вартість не заперечується потерпілою стороною. Підстав вважати, що вона є завищеною, немає. 
Згідно обвинувального акта ОСОБА_7 було висунуто обвинувачення у відкритому викраденні 100 кг металобрухту без встановлення індивідуальних особливостей викраденого, тому відповідно до приписів ст. 337 КПК судовий розгляд проведено саме в межах такого обвинувачення.
Вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам                                ст. 374 КПК. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, є цілком  конкретним та узгоджується з диспозицією ч. 3 ст. 186 КК.
Переглянувши вирок за апеляційною скаргою захисника, надавши його доводам, належну оцінку, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновками місцевого суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_7 вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК, а тому правильно залишив вирок у відповідній частині без зміни. Ухвала апеляційного суду достатньо вмотивована та відповідає вимогам                           ст. 419 КПК. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 4 липня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого – без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                 ОСОБА_2                              ОСОБА_3