Справа № 158/2180/17 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/743/20  Категорія: 53 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
18 серпня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В., 
з участю секретаря судового засідання - Лимаря Р. С.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
представника відповідачів - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання факту володіння транспортним засобом неправомірним та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2020 року,

                                        В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.
Покликався на те, що 25 травня 2017 року о 19 год. 40 хв. відповідач ОСОБА_4 на перехресті а/д М-19 по вул. Галицького у с. Жидичин Ківерцівського району Волинської області, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Гольф», н.з. НОМЕР_1 , при здійсненні маневру повороту ліворуч, не надала дорогу автомобілю марки «Нісан Кашкай», д.н.з. НОМЕР_2 , належного йому на праві приватної власності, під його керуванням, та який наближався з правого боку, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів, чим порушила п. 10.11 ПДР України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) транспортні засоби отримали механічні ушкодження. 
Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 червня 2017 року відповідача ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.
Позивач також вказував, що внаслідок ДТП йому заподіяно збитки, розмір яких відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності № 277 від 07 липня 2017 року становить 249 565 грн 67 коп. За огляд, фотографування, автотоварознавче дослідження пошкодженого автомобіля ним сплачено суб`єкту оціночної діяльності 3 000 грн, що підтверджується товарним чеком № 15 від 07 липня 2017 року.
Загальний розмір заподіяних йому збитків становить 252 565 грн 67 коп.
Зазначав, що згідно полісу № АК/2698448 від 12 лютого 2017 року цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_5 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка») на суму 100 000 грн. 22 серпня 2017 року ПрАТ «СК «Уніка» на підставі полісу № АК/2698448 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11 лютого 2017 року виплатило йому страхове відшкодування у розмірі 99 000 грн з різницею франшизи у розмірі 1 000 грн. З огляду на це, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню становить 153 565 грн 67 коп.
Крім того вказував, що відповідач ОСОБА_5 не є власником автомобіля марки «Фольксваген Гольф», н.з. НОМЕР_1 , оскільки всупереч вимогам п. 1.10 ПДР України в такій якості не зазначений у свідоцтві Європейського зразка про реєстрацію цього автомобіля НОМЕР_3 від 01 листопада 2017 року у Литовській республіці, як і в будь-якому іншому документі. ОСОБА_5 експлуатує вищевказаний автомобіль без законних підстав, тому він та відповідач ОСОБА_4 повинні солідарно відшкодувати йому завдану шкоду у розмірі 153 565 грн 67 коп. 
Позивач ОСОБА_1 у своїх позовних вимогах також покликався на те, що внаслідок пошкодження належного на праві приватної власності автомобіля, йому була завдана моральна шкода, розмір якої він оцінює в 50 000 грн.
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 , збільшивши та уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на його користь 248 194 грн 02 коп. на відшкодування майнової шкоди, 50 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди та понесені по справі судові витрати.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 240 179 грн 41 коп., завдану внаслідок ДТП, 2 000 грн за завдану моральну шкоду, 4 015 грн 20 коп. витрат за проведення автотоварознавчих досліджень по справі.
Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 2 054 грн 70 коп. судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2020 року виправлено арифметичну помилку в другому абзаці резолютивної частини рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2020 року, із вказівкою про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди у розмірі 141 179 грн 41 коп., завданої внаслідок ДТП, 2 000 грн за завдану моральну шкоду.
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, представник відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на невірну оцінку судом зібраних доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом всупереч положень ЦПК України приєднувалися до матеріалів докази, незважаючи на те, що таке подання документів не було належно оформленим, без представлення оригіналів та без жодного підтвердження поважності неподання у строки, передбачені ЦПК України. Крім того, на думку представника відповідачів, суд був заінтересований у вирішенні даної справи на користь позивача, що є неприпустимо. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позов ОСОБА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті і справедливим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сума сплачених позивачем ОСОБА_1 коштів за ремонт, належного йому автомобіля марки «Нісан Кашкай», д.н.з. НОМЕР_2 , не перевищує вартості матеріального збитку у розмірі 240 179 грн 41 коп., визначеного висновком експерта № 22 від 20 травня 2019 року на момент проведення даного дослідження, а тому дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача завданої внаслідок ДТП майнової шкоди у розмірі 240 179 грн 41 коп., з різницею сплаченою позивачу ПрАТ «СК «Уніка» страхового відшкодування у розмірі 99 000 грн, що складає 141 179 грн 41 коп. Крім того, враховуючи, що внаслідок ДТП з вини відповідача ОСОБА_4 був пошкоджений автомобіль позивача, суд з врахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 2 000 грн.
Такий висновок суду є правильний. 
Встановлено, що 25 травня 2017 року о 19 год. 40 хв. відповідач ОСОБА_4 на перехресті а/д М-19 по вул. Галицького у с. Жидичин Ківерцівського району Волинської області, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Гольф», н.з. НОМЕР_1 , при здійсненні маневру повороту ліворуч, не надала дорогу автомобілю марки «Нісан Кашкай», д.н.з. НОМЕР_2 , належного позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, під його керуванням, який наближався з правого боку, внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних автомобілів, чим порушила п. 10.11 ПДР України (а.с.3, 10). В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.  
Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 червня 2017 року відповідач ОСОБА_4 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн (а.с.69, том 2).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_4 на момент ДТП керувала транспортним засобом марки «Фольксваген Гольф», н.з. « НОМЕР_1 », який був наданий їй добровільно відповідачем ОСОБА_5 , якому на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 23 січня 2017 року ОСОБА_6 надано право користування даним автомобілем (а.с.116, том 1).
Відповідно до звіту про оцінку автомобіля «Нісан Кашкай», д.н.з. НОМЕР_2 , матеріальний збиток, завданий власнику даного автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (Свр) складає (з ПДВ) 249 565 грн 67 коп. (а.с.4-18 том 1).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована згідно полісу № АК/2698448 від 12 лютого 2017 року в ПрАТ «СК «Уніка», страхова сума за шкоду завдану майну становила 100 000 грн, розмір франшизи 1 000 грн (а.с.19, том 1).
З метою отримання страхового відшкодування ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» з відповідною заявою, яке, як вбачається з довідки ПАТ КБ «Приватбанк», виплатило останньому таке відшкодування у розмірі 99 000 грн (а.с.23, том 1).
В той же час, як вбачається з матеріалів справи, не погоджуючись із звітом № 277 від 07 липня 2017 року та з метою встановлення механічних пошкоджень та вартості матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, в ході розгляду справи представником відповідачів ОСОБА_3 було заявлено клопотання про призначення у даній справі судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою суду від 05 жовтня 2018 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу (а.с.197, том 1). Згідно висновку експерта № 22 від 20 травня 2019 року вартість матеріального збитку (шкоди), завданого внаслідок пошкодження автомобіля «Нісан Кашкай», 2017 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_2 , під час ДТП складає 240 179 грн 41 коп. (а.с.6-16, том 2).
За проведення автотоварознавчих досліджень по справі позивачем ОСОБА_1 сплачено 4 015 грн 20 коп. 
Також судом встановлено, що сума сплачених позивачем ОСОБА_1 коштів за ремонт належного йому автомобіля, не перевищує вартості матеріального збитку у розмірі 240 179 грн 41 коп., визначеного висновком експерта № 22 від 20 травня 2019 року на момент проведення даного дослідження. 
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Частинами 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. 
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 цього Кодексу шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2 ПДР України).
Отже, відповідно до встановлених у справі обставин та наведених норм матеріального права, відповідальною особою за шкоду, завдану позивачу пошкодженням його автомобіля, є відповідач ОСОБА_4 .
Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, встановивши, що позивач отримав страхове відшкодування у розмірі 99 000 грн, якого не достатньо для повного відшкодування шкоди, завданої відповідачем у результаті ДТП, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме відповідач ОСОБА_4 , як  заподіювач шкоди в силу ст. 1194 ЦК України зобов`язана відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди, якою є вартість матеріального збитку визначеного експертом у розмірі 240 179 грн 41 коп., і страховою виплатою, яка ним одержана від страховика, а тому підставно задовольнив позов частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 141 179 грн 41 коп. на відшкодування майнової шкоди. 
Згідно із ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 2 000 грн, відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для позивача, який зазнав моральних страждань та втрат немайнового характеру.
Участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому суд обґрунтовано стягнув з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції посилаючись на висновок експертизи, яку було призначено з процесуальними порушеннями, ухвалив незаконне рішення, є безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи та надавши їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права та врахував висновок експерта судової автотоварознавчої експертизи з оцінки матеріального збитку після ДТП від 20 травня 2019 року № 22, у результаті чого дійшов правильного висновку, що розмір матеріального збитку, спричиненого ДТП, становить 240 179 грн 41 коп. Підстав для визнання зазначеного висновку експерта неналежним доказом колегія суддів не вбачає.
Наведені представником відповідачів ОСОБА_3 в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення ним норм матеріального права, не спростовують правильних висновків суду, а є його власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи і не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Крім того, наведені в апеляційній скарзі доводи щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та не містять підстав для його скасування.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

                                                   У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: