ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Головуючий І інстанції: Біленський О.О.
29 липня 2020 р.	Справа № 520/5570/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,
суддів -  Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання – Білюк Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року по справі за адміністративним позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанов, -   
          В с т а н о в и л а:
03.06.2019 року позивач, комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (подалі - КП «ХТМ», підприємство), звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог /а.с. 52-56/, просить визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Панюкової О.О.:
- «Про стягнення виконавчого збору» від 25.04. 2018 року серії ВП № 56057227;
- «Про відкриття виконавчого провадження» від 26.04.2018 року серії ВП № 56281902.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначає про те, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі – ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області, правонаступником якого є Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебувало виконавче провадження ВП № 56057227 про стягнення з КП «ХТМ» на користь КП «Харківводоканал» боргу за послуги водопостачання у розмірі 320.793.353,43 грн., 14.592.498,95 грн. за водовідведення, 67.036.340,95 грн. інфляційних, 12.277.598,06 грн. 3% річних, пені в сумі 6.605.723,75 грн. в частині стягнення заборгованості у розмірі 19.800.000,00 грн. на підставі наказу № 922/1469/17, виданого господарським судом Харківської області.
Вказує, що 26.03.2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56057227. 27.03.2018 року боржником КП «Харківські теплові мережі» державному виконавцю в порядку ст. ст.   19,   39 Закону України «Про виконавче провадження»,   ст. 330 Господарського процесуального кодексу України   подана мирова угода, укладена між сторонами: боржником КП «ХТМ» та стягувачем КП «Харківводоканал». Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.04.2018 року у справі № 922/1469/17 мирова угода затверджена. В подальшому, 24.05.2019 року до позивача надійшов лист від 11.05.2019 року № 4440/07.01/В-З з копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.04.2018 року ВП № 56281902 та копією постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 1.980.000,00 грн. від 25.04.2018 року ВП №56057227 з КП «ХТМ».
Позивач вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору від 25.04.2018 року ВП № 56057227 та постанова про відкриття виконавчого провадження від 26.04.2018 року ВП № 56281902 є безпідставними, протиправними та прийнятими не на підставі Закону, з огляду на те, що на час передачі державним виконавцем до суду мирової угоди, укладеної між КП «ХТМ» та КП «Харківводоканал», примусового стягнення заборгованості по судовому наказу № 922/1469/17 від 07.08.2017 року не здійснювалось, відтак, підстави для стягнення виконавчого збору згідно постанови державного виконавця від 25.04.2018 року ВП № 56057227 та для відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору, згідно постанови від 26.04.2018 року ВП № 56281902 відсутні.
Відповідач проти задоволення позовних вимог КП «ХТМ» заперечував, підтримав правову позицію, викладену у відзиві та просив суд у задоволенні позову відмовити.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 року у задоволенні адміністративного позову КП «ХТМ» відмовлено.
Суд першої інстанції визначився про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки виконавче провадження було закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий збір не стягнуто, таким чином дії головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області Панюкової О.О. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 25.04.2018 року ВП № 56057227 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.04.2018 року ВП № 56281902 є правомірними та такими, що вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на його незаконність та прийняття при неповному з`ясуванні усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не відповідність висновків суду встановленим в ході судового розгляду обставинам справи, застосування до спірних правовідносин норм чинного законодавства, які не підлягали застосуванню, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 року та прийняти нове про задоволення позову. Відзначає, що оскільки на час передачі державним виконавцем до суду мирової угоди, укладеної між КП «ХТМ» та КП «Харківводоканал», примусового стягнення заборгованості по судовому наказу № 922/1469/17 від 07.08.2017 року не здійснювалось, тому підстави для стягнення виконавчого збору згідно оскаржуваної постанови від 25.04.2018 року ВП 56057227 та для відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору, згідно постанови від 26.04.2018 ВП № 56281902 були відсутні. 
На час розгляду справи відповідач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308 КАС України).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 26.03.2018 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГУТУЮ у Харківській області, за заявою представника КП «Харківводоканал», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56057227 з примусового виконання наказу №922/1469/17, виданого 07.08.2017 року Господарським судом Харківської області про  стягнення з КП «ХТМ» на користь КП «Харківводоканал» боргу за послуги водопостачання у розмірі 320.793.353,43 грн., 14.592.498,95 грн. за водовідведення, 67.036.340,95 грн. інфляційних, 12.277.598,06 грн. 3% річних, пені в сумі 6.605.723,75 грн. в частині стягнення заборгованості у розмірі 19.800.000,00 грн. /а.с. 9/.
27.03.2018 року між сторонами: боржником КП «ХТМ» та стягувачем КП «Харківводоканал» укладена мирова угода про погашення заборгованості відповідно до рішення Господарського суду Харківської області від 20.07.2017 року по справі № 922/1469/17 на користь КП «Харківводоканал» протягом 2018-2028 років, яка в цей же день в порядку ст. ст.   19,   39 Закону України «Про виконавче провадження»,   ст.330 Господарського процесуального кодексу України,   подана боржником КП «ХТМ» державному виконавцю для передання її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.04.2018 року по справі 922/1469/17 заява державного виконавця задоволена, а подана ним мирова угода затверджена /а.с. 10-13/.
25.04.2018 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГУТУЮ у Харківській області винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №56057227 у розмірі 1.980.000,00 грн. /а.с. 57/ копію якої позивач отримав 24.05.2019 року разом з листом відповідача від 11.05.2019 року № 44440/07.01/В-3 /а.с. 19 /.
26.04.2018 року на підставі п.2 ч.1   ст.39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 56057227 у зв`язку з затвердженням судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення /а.с. 14/.
Також, 26.04.2018 року відповідачем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 56281902 з виконання постанови про стягнення з боржника КП «ХТМ»  виконавчого збору у розмірі 1.980.000,00 грн. /а.с. 20/.
Не погоджуючись з загальним висновком суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Відповідно до положень ст.ст. 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII   (далі по тексту Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим   Законом   випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються   Законом України від 02.06.2016 року   № 1403-VIII   «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»   (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1403-VIII).
Законом № 1403-VIII   визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).
Згідно зі   статтею 10 Закону № 1404-VIII   заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону 1404-VIII   виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим   Законом   заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 1 ч. 1  ст. 26 Закону № 1404-VIII визначено, що   виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у   статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 5 вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати   декларацію про доходи   та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому   статтею 27 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII   виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Згідно із ч. 5 ст. 27 Закону № 1404-VIII   виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому   Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього   Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до   Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII   виконавче провадження підлягає закінченню у разі: затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.
За приписами ч. 3   ст. 40 Закону № 1404-VІІІ   у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої   статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою   статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої   статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Закон № 1404-VIII    є спеціальним      законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої      наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5      (далі - Інструкція), розробленою відповідно до      законів № 1403-VIII      і      № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до      Закону № 1404-VIII      підлягають примусовому виконанню.
Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.
Так, положення ч. 3   ст. 40 Закону № 1404-VIII   зобов`язують державного виконавця у разі закриття виконавчого провадження з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 2 частини першої   статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.
Вказані положення ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII   кореспондуються з нормою абзацу 4 пункту 8 розділу III Інструкції.
Натомість ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
При цьому п. 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму   Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою   статті 40 вказаного Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму   Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції   у постанові про закінчення виконавчого провадження виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2020 року у справі №   2540/3203/18, що відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
З наявних у справі матеріалів виконавчого провадження № 56057227 убачається, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум на підстав наказу № 922/1469/17, виданого 07.08.2017 року Господарським судом Харківської області, а також державний виконавець не стягував у примусовому порядку суми, зазначені у вказаному виконавчому документі. Крім того, відповідачем не спростовується факт несвоєчасного направлення оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору по ВП № 56057227 та про відкриття виконавчого провадження № 56281902. 
Вказані обставини судом  першої інстанції не враховано та ухвалено судове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права. 
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1   ст. 315 КАС України).
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1   ст. 317 КАС України).
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення вимог апеляційної карги КП «ХТМ»: скасування оскаржуваного рішення Харківського окружного адміністративного суду 13.06.2019  року з прийняттям нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.
Інші доводи та заперечення учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).      
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів, керуючись приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, враховуючи суму сплаченого судового збору згідно платіжних доручень № 7233 від 29.05.2019 року /а.с. 4/ та № 9838 від 24.07.2019 року /а.с. 164/ вирішує стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до складу якого входить відділ примусового виконання рішень на користь позивача у відшкодування витрат по сплаті судового збору 50.906,50 грн. (19.210,00 грн + 31.696,50 грн).
На підставі наведеного, керуючись ст. 139, ст.ст.   242-244, 250, 287, 308,   310,   311,   313,   315,   317,   321,   322,   325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року по справі № 520/5570/19 скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Панюкової О.О. «Про стягнення виконавчого збору» від 25 квітня 2018 року серії ВП № 56057227.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Панюкової О.О. «Про відкриття виконавчого провадження» від 26 квітня 2018 року серії ВП № 56281902.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (код ЄДРПОУ 43315445, місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16) на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (код ЄДРПОУ 31557119, місцезнаходження: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11) 50.906,50 грн (п`ятдесят тисяч дев`ятсот шість гривень 50 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Мельнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова