02.09.20
22-ц/812/1363/20
Єдиний номер справи 477/2923/19 
Провадження 22-ц812/1363/20                         Головуючий по 1 інстанції Лазарева Г.М. 
                                Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.

П О С Т А Н О В А 
І м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2020р.                                                 м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі: 
Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О., 

секретар судового засідання - Лівшенко О.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 травня 2020р.

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановила:
       
У листопаді 2019р. АТ КБ «Приватбанк» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення 19968,31 грн. заборгованості за кредитом.
Позивач зазначав, що 10 червня 2015р. уклав з відповідачкою генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, за умовами якої надав позичальнику 12486,20 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 18% річних.
Станом на 07 листопада 2019р. згідно розрахунку за виданим кредитом відповідач має 19968,31 грн. заборгованості, яка складається із основної заборгованості (тіло кредиту) - 8144,35 грн., проценти за користування кредитом - 4029,71 грн., пеня - 7794,25 грн.
Посилаючись на неналежне виконанням умов договору, позивач просив стягнути вказану заборгованість з відповідачки. 
Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 травня 2020р. позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 6969,15 грн. основної заборгованості (тіло кредиту) за генеральною угодою від 10 червня 2015р. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду в частині відхилених вимог про стягнення основної заборгованості, відмови в стягненні процентів та неустойки, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі. 
Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені вимог про стягнення процентів за користування кредитом, суд виходив з того, що укладений між сторонами кредитний договір не містить умов щодо цього, а тому відсутні підстави для задоволення цих вимог. Вирішуючи ж вимоги про стягнення основної заборгованості (тіло кредиту), суд вважав, що наявні підстави для часткового задоволення цих вимог, а саме, що підлягає стягненню заборгованість наявна на час закінчення строку кредитування.
Проте у повній мірі погодитись з такими висновками суду неможна. 
Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2015р. між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, за умовами якої банк надав позичальнику 12486,21 грн. у вигляді кредитної лінії на платіжну картку під 18% річних зі строком дії договору до 30 червня 2018р. 
Згідно з розрахунком АТ КБ «Приватбанк» за період з 10 червня 2015р. по 30 червня 2018р. відповідачка має 19968,31 грн. заборгованості, яка складається з основної заборгованості (тіло кредиту) - 8144,35 грн., проценти за користування кредитом - 4029,71 грн., пеня - 7794,25 грн.
Встановивши факт неналежного виконання відповідачкою зобов`язань по поверненню тіла кредиту, суд дійшов до вірного висновку про наявність підстав для ухвалення рішення на користь позивача.
Проте стягуючи таку заборгованість частково, суд неправомірно обумовив це закінчення закінченням строку кредитування.
Між тим цей факт має юридичне значення для вирішення вимог про стягнення процентів та неустойки, нарахування яких після закінчення строку кредитування припиняється.
Враховуючи те, що зобов`язання по поверненню основного боргу відповідачка не виконала, а розмір заборгованості підтверджується даними особового рахунку, то ці вимоги є обґрунтованими у повному обсязі. 
За п.2.1. генеральної угоди позичальник взяв на себе обов`язок погашати кредитну заборгованість з 01 по 25 число кожного місяця шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 453 грн., яка включає в себе основну заборгованість, а також проценти за користування кредитом.
Таким чином, висновок суду про відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитом є помилковим.
Однак такі вимоги є обґрунтованими частково, тому що розмір процентів банк продовжував нараховувати після закінчення строку договору, а це суперечить ст.ст.1048, 1054 ЦК, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Саме таким чином витлумачив названі норми матеріального права Верховний Суд в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.
Отже, з відповідачки підлягає стягненню 234,27 грн. заборгованості станом на 30 червня 2018р. 
В той же час слід погодитись з рішенням суду в частині відхилення вимог про стягнення пені, так як такий вид забезпечення зобов`язань сторони хоча й передбачили в генеральній угоді однак не визначили розмір неустойки. 
Між тим, за правилами ст.547 ЦК правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання повинен вчинятись у письмовій формі. 
Правовим наслідком недотримання вимог закону щодо форми правочину є його нікчемність.
Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як підставу для нарахування пені, відповідачкою не підписувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами. 
З огляду на вищенаведені мотиви та на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК рішення суду в частині вимог про стягнення основної заборгованості (тіло кредиту) підлягає зміні, а в частині стягнення процентів за користування кредитом - скасуванню.  
Часткове задоволення апеляційної скарги є підставою (ст.141 ЦПК) для пропорційного відшкодування позивачу судових витрат.
Керуючись ст.ст.367,374,376,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:                

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 травня 2020р. в частині вимог про стягнення основної заборгованості (тіло кредиту) змінити, а в частині стягнення процентів за користування кредитом - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення цих вимог.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 8144,35 грн. основної заборгованості (тіло кредиту), 234,27 грн. процентів за користування кредитом за генеральною угодою від 10 червня 2015р. та 2015,13 грн. судових витрат у зв`язку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанцій.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст виготовлено 02 вересня 2020р. 

Головуючий:                         Судді: