Постанова
Іменем України
 
16 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 204/7586/18
провадження № 61-12055св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Державна установа «Дніпровська установа виконання покарань № 4», Державна казначейська служба України, 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство юстиції України, Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2019 року у складі судді Куценко Т. Р.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство юстиції України, Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, про відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст ухвал суду першої інстанції
 
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року у складі судді Книш А. В. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав несплати судового збору.
 
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2019 року у складі судді Книш А. В. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав невиконання вимог ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що позивач просив стягнути з Державної казначейської служби України на свою користь моральну шкоду, посилаючись на неналежні умови під час його утримання в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4». Заявлені позовні вимоги не відносяться до тих, за якими судовий збір не справляється відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з невиконанням позивачем у встановлений строк вимог ухвали про залишення його позову без руху наявні підстави для залишення позову без розгляду.
 
Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2019 року.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2019 року залишено без руху з підстав несплати судового збору.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2019 року повернуто заявнику.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявник не виконав вимоги ухвали про залишення його апеляційного скарги без руху, не сплатив судовий збір, тому є всі підстави для визнання апеляційної скарги неподаною та повернення заявнику.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2019 року і направити справу до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», тому суд апеляційної інстанції безпідставно визнав його апеляційну скаргу неподаною та повернув.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу Міністерство юстиції України зазначило, що ухвала суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
У відзиві на касаційну скаргу Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України зазначило, що касаційну скаргу необхідно розглянути відповідно до вимог чинного законодавства України.
 
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2019 року і витребувано із Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 204/7586/18.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
У статті 129 Конституції Українизакріплено основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. 
 
Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції Україниоднією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Апеляційна скарга на судове рішення місцевого суду підлягає оплаті судовим збором за ставками, визначеними підпунктами 6, 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).
 
У статті 3 Закону № 3674-VI визначено об`єкти справляння судового збору.
 
Згідно з положеннями пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.
 
Із урахуванням системного аналізу цієї норми закону, призначення судових витрат, а також змісту положення частини першої статті 3 цього Закону й встановлення законодавцем ставок судового збору за скарги при перегляді судових рішень у відсотках збору, що підлягає сплаті за подання позову (стаття 4), то зазначене слід розуміти так, що позивачі, які звільнені від сплати судового збору при поданні окремих позовів, та певні категорії осіб незалежно від предмета позову звільняються не лише від сплати судового збору за подання позову, а й за подання апеляційних та касаційних скарг. Порушені права позивача з наведених у позові підстав можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.
 
Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 2 ЦПК України).Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року в справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).
 
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог ОСОБА_1 є стягнення з Державної казначейської служби України та Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» моральної шкоди, завданої, на думку позивача, незаконними діями та бездіяльності державної установи щодо забезпечення безпечних умов тримання під вартою з підстав, передбачених статтею 56 Конституції України. 
 
Колегія суддів вважає, що хоча Державна установа «Дніпровська установа виконання покарань № 4» і не є органом державної влади або органом місцевого самоврядування, однак іншим відповідачем у позові позивач визначив Державну казначейську службу України і по суті відповідачем за цим позовом є держава Україна, яка гарантує дотримання прав громадян та інших осіб (іноземців, осіб без громадянства), у тому числі і під час відбування покарання. Тому позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI.
 
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
 
Всупереч нормам процесуального права апеляційний суд не взяв до уваги доводи та аргументи апеляційної скарги, не застосував положення пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI та дійшов помилкового висновку про необхідність сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі, що переглядається.
 
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

 
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2019 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                       І. А. Воробйова 

                                                                                                                  Г. В. Коломієць

                                                                                                                   Р. А. Лідовець 

                                                                                                                   Ю. В. Черняк