ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 743/486/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Павленко О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 липня 2020 року                                                                                        м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача:             Беспалова О. О.
суддів:                               Ключковича В. Ю., Пилипенко О.Є.
за участю секретаря:       Присяжної Д. В.

представника відповідача Чумак А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2020 року (місце ухвалення: смт. Ріпки Чернігівської області, час ухвалення: не зазначено, дата складання повного тексту: не зазначено) у справі за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області до громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 про продовження строку затримання,- 

В С Т А Н О В И В :

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області звернулося до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 про продовження строку затримання. 
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2020 рок позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області задоволено. 
Продовжено строк затримання громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 на шість місяців.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що приймаючи спірне рішення суд першої інстанції не забезпечив право відповідача на отримання правової допомоги, зокрема, в судовому засіданні не забезпечено надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Крім того, апелянтом зазначено, що судом продовжено термін затримання за відсутності підстав встановлених ст. 289 КАС України. Зокрема, особу відповідача встановлено при повній співпраці відповідача. 
Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подано. 
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, особи що з`явилась, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_1   ІНФОРМАЦІЯ_1 не має документів, які б підтверджували законність його перебування на території України, є по суті нелегальним мігрантом, ухиляється від виконання рішення компетентного органу про примусове повернення до країни походження. 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2019 відповідача примусово видворено за межі території України та затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України терміном на 6 місяців.
Зазначене судове рішення набрало законної сили.
З матеріалів справи вбачається, що 10.04.2020 з Посольства Республіки Вірменія надійшла відповідь щодо отримання свідоцтва на повернення в країну громадянської належності відповідача.
Адміністрацією Чернігівського ПТПІ на адресу позивача направлено анкету-заяву, заповнену відповідачем на посольство Республіки Вірменія в Україні з метою отримання документів для подальшого оформлення документів на повернення до країни походження, а також фотокартки.
Згідно  підпункту 1 пункту 1 Рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 13.03.2020, введеного в дію Указом Президента від 13.03.2020 №87/2020,  розпорядження Кабінету Міністрів України «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю і припинення в них пішохідного сполучення» від 13.03.2020 № 288-р,  розпорядження Кабінету Міністрів України «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 14.03.2020 № 287-р   (із змінами та доповненнями) тимчасово закрито пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, а також тимчасово припинено пішохідне сполучення у пунктах пропуску через державний кордон.
Виходячи з вищевказаних обставин, виконати рішення суду в частині примусового видворення відповідача на час дії карантину та обмежувальних у зв`язку з цими заходами є неможливим.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Частиною 4  статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"  закріплено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Частиною 1  статті 289 КАС України  передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Згідно ч. 11, 12  ст. 289 КАС України  строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.
За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Частиною 13  статті 289 КАС України  передбачено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Системний аналіз викладених законодавчих положень надає підстави стверджувати, що видворення іноземного громадянина, який не має жодних документів, за межі України обумовлює необхідність встановлення його особи, тобто чіткої ідентифікації компетентними органами країни походження.
При цьому, законодавством (частиною тринадцятою  статті 289 КАС) регламентовано дві умови, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців).
Щодо підстави продовження строку затримання колегія суддів зазначає, що як зазначалось вище, ч.11  ст.289 КАС України  передбачає, що за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог по суті.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідача ідентифіковано, проте, на момент звернення до суду не мало можливим забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк (до закінчення строку перебування (затримання). Тобто, не виконувалась інша вимога ч.11  ст.289 КАС України, яка є підставою для продовження строку затримання особи.
Разом з тим, згідно з  ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до п.113 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» (заява № 22414/93) будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п. 1 (f)  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.
Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.
З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.
А тому, оскільки доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315,316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2020 року у справі за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області до громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 про продовження строку затримання залишити без задоволення.
Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                  О.О. Беспалов
Суддя                                                                                                     В. Ю. Ключкович
Суддя                                                                                                     О.Є. Пилипинко 
 (Повний текст постанови складено 23.07.2020 р.)