ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16996/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 вересня 2020 року                                                                                  м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                         Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                                         Сорочка Є.О., Коротких А.Ю.
          за участю секретаря                                                         Муханькової Т.В.          
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2020 року за заявою Головного управління ДПС у місті Києві до товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЗ Логістик" про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту,

   В С Т А Н О В И В :
 Головне управління Державної податкової служби у місті Києві звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМЗ Логістик», застосованого рішенням керівника контролюючого органу.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2020 року як таку, що постановлена з порушенням норм  процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскарження ТОВ в судовому порядку наказу про проведення його перевірки не свідчить про наявність спору про право, а є по своїй суті запереченням обставин, що зумовили звернення податкового органу з відповідним поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали повно, всебічно та об`єктивно  з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому ухвала є законною та обґрунтованою.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, а ухвалу суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що  підставою для звернення податкового органу із даною заявою зазначено факт відмови відповідача у допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки на підставі наказу від 21 липня 2020 року №4840 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМЗ Логістик», у зв`язку з чим Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві прийнято рішення від 23 липня 2020 року №104733 про застосування адміністративного арешту майна платника податків.
З метою підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ТОВ "ІМЗ Логістик", Головне управління ДПС у місті Києві звернулось до суду із відповідною заявою.
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження за заявою Головного управління ДПС у місті Києві про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, дійшов висновку про наявність між сторонами спору про право, оскільки ТОВ "ІМЗ Логістик" оскаржує правомірність призначення контролюючим органом перевірки.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.
Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені у статті 94 ПК України.
Згідно з п. 94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
В силу пункту 94.10 статті 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 283 КАС України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 283 КАС України суд ухвалою відмовляє у відкритті провадження за заявою, якщо із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.
Спір про право в контексті зазначеної норми, на думку колегії суддів, має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у статті 283 КАС України. Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням податкового органу, що було підставою для звернення до суду із відповідною заявою.
При цьому  наявність спору про право в окремих випадках може бути виявлено після відкриття провадження у справі за відповідною заявою. В такому разі суд також повинен закрити провадження у справі, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного провадження, яким є провадження за заявою контролюючого органу.
Спір про право, в розумінні статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у зазначеній статті.
Слід зазначити, що КАС України не містить переліку будь-яких критеріїв незгоди з рішенням контролюючого органу як підстави для висновку про існування спору про право. Отже, у кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд оцінює наявність існування такого спору з огляду на спосіб вираження відповідної незгоди учасником провадження. Така незгода має втілюватись у вчиненні учасником процесу необхідних дій для відновлення порушеного права.
З матеріалів справи вбачається, що до звернення Головного управління ДПС у місті Києві до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ТОВ "ІМЗ Логістик", останнім було подано до суду позов до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу від 21 липня 2020 року №4840.
З огляду на те, що ТОВ "ІМЗ Логістик" оскаржило наказ Головного управління ДПС у місті Києві від 21 липня 2020 року №4840, який став передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів перелічених у статті 283 КАС України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність спору про право та, як наслідок, про наявність підстав для відмови у відкритті провадження, на підставі п.2 ч.4 статті 283 КАС України, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного судочинства, яким є провадження за зверненням органу доходів і зборів на підстав заяви такого органу.
Аналогічна правова позиція  викладена у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі №813/1573/18, від 26 лютого 2019 року у справі №640/20138/18 та від 19 березня 2019 року у справі №808/2674/17, яка в силу вимог ч.5 статті 242 КАС України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Колегія суддів зазначає, що відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою Головного управління ДПС у місті Києві у зв`язку з виявленням спору про право суд першої інстанції роз`яснив, що відмова у відкритті провадження за заявою органу доходів та зборів не позбавляє заявника права звернутися до адміністративного суду з відповідною вимогою у порядку позовного провадження.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку щодо наявності передбачених п.2 ч.4 статті 283 КАС України підстав для відмови у відкритті провадження за заявою Головного управління ДПС у місті Києві про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, з огляду на наявність спору про право.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Керуючись ст.ст. 238, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 16.09.2020 року.

Головуючий суддя:                                                                         Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                      Є.О. Срочко

                                                                                                        А.Ю.Коротких