Ухвала
Іменем України
07 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 588/314/20
провадження № 61-11469ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04 травня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 30 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Восход» про визнання договору оренди землі таким, що втратив чинність, та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до сільськогоспордарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Восход» (далі - СТОВ «Агрофірма «Восход») про визнання договору оренди земельної ділянки від 30 листопада 2005 року № 107 площею 2,5447 га з кадастровим номером 59250862000000:10:104, зареєстрований у Тростянецькому районному відділі регіональної філії Центру ДЗК України 10 квітня 2007 року за номером 040763502559, та Додаткової угоди від 25 серпня 2009 року № 427, яка є невід`ємною складовою частиною договору від 30 листопада 2005 року № 107, зареєстровану у Тростянецькому районному реєстраційному відділенні сумської регіональної філії Центру ДЗК України 25 серпня 2009 року за номером 040963503160, такими, що втратили чинність з 01 січня 2018 року у зв`язку зі смертю в цей день колишнього власника земельної ділянки - орендодавця ОСОБА_2 ; зобов`язання СТОВ «Агрофірма «Восход» села Ницаха Тростянецького району Сумської області, передати земельну ділянку площею 2,5447 га з кадастровим номером 59250862000000:10:0104 в десятиденний строк з дня набрання чинності рішенням суду про задоволення позову її законному власнику - ОСОБА_1 за актом приймання-передачі.
Позовні вимоги мотивовано тим, після його смерті матері ОСОБА_2 
 01 січня 2018 року позивач набув у власність за свідоцтвом про право на спадщину від 27 липня 2018 року земельну ділянку, яка була передана за договором оренди відповідачу за життя його матір`ю.
Позивачем 30 серпня 2018 року було направлено відповідачу заяву про втрату чинності договору оренди землі № 107 від 30 листопада 2005 року, у зв`язку зі смертю власниці орендодавця, якою повідомив відповідача про перехід права власності на орендовану земельну ділянку та про своє бажання припинити дію Договору, та вимагав повернути земельну ділянку йому як законному власнику. Відповідач листом від 13 вересня 2018 року відмовив в задоволенні заяви позивача, усно було запропоновано укласти з орендарем договір оренди землі, як новому власнику земельної ділянки.
Позивач, вважає, що земельна ділянка площею 2,5447 га з кадастровим номером 5925086200:00:001:0104 перебуває у користуванні відповідача незаконно, оскільки відповідно до статті 41 Конституції України лише власник має всі правомочності - володіння, користування, розпорядження об`єктами власності. Інші особи мають ці правомочності залежно від волі власника. ОСОБА_1 вважає, що укладати чи не укладати договір оренди належної йому земельної ділянки це його особиста справа, він має законне право вибору, переукладання договору оренди з відповідачем є його правом, а не обов`язком.
ОСОБА_1 вважав, що не можна вважати чинним договір землі № 107 від 30 листопада 2005 року, оскільки однієї з його сторін немає серед живих, а відповідач має бути змушений передати позивачу належну йому земельну ділянку, яку він має намір обробляти самостійно.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 04 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Сумського апеляційного суду від 30 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04 травня 2020 року залишено без змін.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії договору оренди земельної ділянки від 30 листопада 
2005 року, ураховуючи положення пунктів 39, 40 додаткової угоди, не закінчився і правові підстави для його припинення не доведені. При цьому, сторони не дійшли згоди про його розірвання. Вказаний спірний договір оренди землі разом з додатковою угодою є чинними, а позивач, який після смерті первісного власника земельної ділянки з кадастровим номером 5925086200:00:001:0104 площею 2,5447 га, що має обтяження у виді права оренди, набув не лише право власності на земельну ділянку, а і обов`язки орендодавця за укладеним договором. З огляду на викладене, суд визнав необґрунтованими твердження позивача про те, що спірний договір оренди землі разом з додатковою угодою є нечинними у зв`язку зі смертю попереднього власника земельної ділянки ОСОБА_2 та про повернення спірної земельної ділянки у власність позивачу.
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.
31 липня 2020 року засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04 травня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 30 червня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Особою, яка подала касаційну скаргу, вимоги ухвали Верховного Суду 
від 10 серпня 2020 року виконано, направлено уточнену редакцію касаційної скарги, в якій  ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04 травня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 30 червня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 . 
У касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права, коли відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України) та порушення судами норм процесуального права, а саме неправильно встановлено обставини справи, не досліджено докази та не надано їм належної оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга, з урахуванням уточненої редакції, мотивована тим, що у зв`язку зі смертю попереднього власника земельної ділянки припиняються всі зобов`язання орендодавця, що є підставою для його розірвання, припинення або визнання нечинним. Крім того, позивач вказав на порушення свого права власності відносно спірної земельної ділянки, пославшись на своє бажання самостійно обробляти земельну ділянку, норми законодавства та на те, що не підписував ніяких договорів відносно спірної земельної ділянки. При цьому, на думку ОСОБА_1 , право оренди не може мати пріоритет перед правом власності. Зазначає, що у пункті 40 Договору оренди землі від 30 листопада 2005 року № 107, з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою від 25 серпня 2009 року, немає заборони на припинення або розірвання договору у зв`язку зі зміною власника, тому ОСОБА_1 , як новий власник земельної ділянки, який не є стороною у спірному договорі, має право на визнання договору нечинним, недійсним або припинити договір, оскільки це не заборонено умовами договору.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову 
у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що  ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 2,5447 га з кадастровим номером 592508620000001:0104 для сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ницахської сільської ради Тростянецького району Сумської області, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії СМ №098199, виданого 21 вересня 2005 року.
30 листопада 2005 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агрофірма «Восход» було укладено договір оренди землі за № 107, відповідно до умов якого товариство прийняло у платне користування вищевказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення строком на 5 років. Договір оренди був зареєстрований 10 квітня 2007 року за №040763502559 у Тростянецькому районному відділі регіональної філії «Центр державного земельного кадастру».
25 серпня 2009 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агрофірма «Восход» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі за № 427, за умовами якого пункти 1, 8, 26, 33, 34, 35, 39 та 40 договору оренди за домовленістю сторін було змінено та викладено у новій редакції. Додаткова угода була зареєстрована у Тростянецькому реєстраційному відділенні Сумської регіональної філії Центру ДЗК України 25 серпня 2009 року за №040963503160.
Новою редакцією пункту 8 визначено, що Договір укладено строком 
до 01 січня 2030 року. 
Пункти 39 та 40 Договору в новій редакції визначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов Договору.
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 є її син ОСОБА_1 .
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 липня 2018 року ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 2,5447 га з кадастровим номером 592508620000001:0104 для сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ницахської сільської ради Тростянецького району Сумської області. Право власності позивача на вказану земельну ділянку було зареєстровано 27 липня 2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
30 серпня 2018 року позивач у своїй заяві повідомив відповідача про втрату чинності договору оренди землі від 30 листопада 2005 року № 107 та про намір обробляти земельну ділянку самостійно, а також просив передати йому ділянку, як законному власнику, відразу після збору урожаю.
СТОВ «Агрофірма «Восход» листом від 13 вересня 2018 року за № 154 відповіло заявнику про відсутність підстав для припинення договору оренди землі та повернення її законному власнику, оскільки, як вважало товариство, договір оренди землі є чинним, тому відсутні підстави для його розірвання та повернення земельної ділянки законному власнику.
Частиною четвертою статті 373 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до цільового призначення.
У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною другої статті 652 ЦК України передбачено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони.
Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини з оренди земельних ділянок, є Закон України «Про оренду землі».
Згідно статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Положеннями статей 30, 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.
Договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі: закінчення строку, на який його було укладено; договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Відповідно до змісту статті 32 Закону України «Про оренду землі», яка регулює питання щодо припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що пунктом 40 договору оренди землі від 30 листопада 2005 року за № 107, укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ «Агрофірма «Восход», було визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Разом з тим, у додатковій угоді до договору оренди землі 
від 25 серпня 2009 року ОСОБА_2 та СТОВ «Агрофірма «Восход» дійшли згоди про викладення в новій редакції пункту 40 договору оренди, а саме: перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов договору.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши, що умовами договору оренди землі від 30 листопада 
2005 року № 107, з урахуванням додаткової угоди до договору оренди землі від 25 серпня 2009 року, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, а  розірвання договору оренди у зв`язку з переходом права власності на орендовану земельну ділянку, в тому числі у зв`язку зі смертю орендодавця не передбачено, врахувавши зміст статті 32 Закону України «Про оренду землі», дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Аргументи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які обґрунтовано їх спростували. 
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції взяв до уваги практику Верховного Суду, викладену у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 582/1132/17 (провадження № 61-2955св18), від 27 травня 2020 року у справі № 582/1130/17 (провадження № 61-838св17), і Верховний Суд не вважає за необхідне відступити від такого висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка відповідає вимогам чинного законодавства  і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Керуючись статтями 260, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04 травня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 30 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Восход» про визнання договору оренди землі таким, що втратив чинність, та зобов`язання вчинити дії.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:	М. Є. Червинська  	
   	С. Ю. Бурлаков   В. М. Коротун