УХВАЛА
 
16 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 344/1098/18
провадження № 51-2310 ск 19
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 березня 2020 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 3 червня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її положень, зокрема пунктів 4, 5 ч. 2, не було додержано.
Згідно з цими положеннями у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимоги із відображенням того, у чому полягає незаконність судових рішень. Заявлена скаржником вимога має узгоджуватися з правилами ст. 436 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції (далі – Суд) є судом права, а не факту і може скасувати чи змінити оскаржені рішення лише на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу, керуючись статями 412-414 КПК. 
Отже, скаржник має зазначити правове обґрунтування заявлених касаційних вимог. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 433 вказаного Кодексу Суд не перевіряє висновків щодо фактичних обставин справи, а при здійсненні провадження виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.
Натомість у поданій скарзі, заперечуючи правомірність засудження  ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК), захисник усупереч законодавчим приписам не наводить в аспекті ст. 374 КПК обґрунтування незаконності вироку в зазначеній частині, з огляду на ст. 84 цього Кодексу, встановлені факти у справі й на сукупність зібраних доказів в їх логічному взаємозв`язку, як це передбачено правилами ст. 94 вказаного Кодексу.
Крім того, не погоджуючись із оцінкою доказів, сторона захисту посилається на неповноту експертного висновку, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки в порядку касаційної процедури.
Водночас попри те, що вирок переглядався в апеляційному порядку в скарзі не зазначено обґрунтування допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оспорюваної ухвали на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, з урахуванням приписів ст. 412 цього Кодексу. 
Також у поданій скарзі йдеться про суворість призначеного засудженому заходу примусу. Однак при цьому не зазначено аргументів відповідно до ст. 414 КПК саме явної несправедливості покарання. Отже, й необхідності зміни на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу вироку та ухвали, зважаючи також на положення статей 50, 65 КК. 
Разом із цим вимога захисника про скасування вироку й ухвали і водночас призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції не узгоджується з приписами ст. 436 КПК.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 березня 2020 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 3 червня 2020 року залишити безруху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                  ОСОБА_3