КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                   
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/7994/2020
 
        П О С Т А Н О В А
 
                                         І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

         25 червня 2020 року                                                                   місто Київ
                                                                                           справа №752/20169/18
                              
Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                                        суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                       
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Мазур Ю.Ю., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
                                                   В С Т А Н О В И В:
У вересні 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 13056,23 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 5481,08 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 1436,43 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 6138,72, штраф - 936,64 грн. 
В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 19 січня 2016 року    ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5991,10 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. 
Вказувавна те, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають між ними кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
Позивач вказував, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачукредит у повному обсязі, однак остання умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідачазаборгованість за кредитним договором. 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 5481,08 грн. та судовий збір у розмірі 722,42 грн.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Частково не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити вказані позовні вимоги у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог вказував на те, що посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03липня 2019 року у справі №342/180/17 є бездоказовим та безпідставним, оскільки цей висновок був зроблений в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. 
Зазначав, що суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що кредитний ліміт на виданій відповідачу кредитній карті був наданий у вигляді поновлювальної кредитної лінії, тобто після сплати кредитних коштів, позичальник може знову ними користуватись.
Вказував, кредитний договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви від 16 березня 2012 року та у формі складення єдиного документу - Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 19 січня 2016 року, на яку він посилався, як на одну з підстав заявленого позову, у яких визначені умови щодо розміру та порядку нарахування процентів і штрафних санкцій, що є складовою частиною кредитного договору.
Посилався на те, що твердження суду першої інстанції щодо відсутності погоджених сторонами умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов'язання не відповідають дійсності.
Зазначав, що судом першої інстанції факти волевиявлення відповідача за підписаною заявою, Генеральною угодою не враховані. Натомість, суд вказав, що жодної з вищевказаних істотних умов у договорі не зазначено, що не відповідає дійсним обставинам справи та предмету доказування.
Вказував, що дії з користування кредитними коштами свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування, а розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості, в тому числі, і за тілом кредиту.
Посилався на те, що розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався, доказів належного виконання зобов'язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Крім того, жодного доказу на підтвердження не користування кредитом і не ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг відповідачем не надано, як і не надходило будь-яких заперечень щодо них починаючи з 2012 року. 
          Відзиву на апеляційну скаргу позивача до Київського апеляційного суду не надійшло.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2020 року в частині стягнення  з   ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 5481,08 грн. апелянтом не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду  у даній справі  лише в частині відмови в задоволенні  позовних вимог банку про стягнення  з відповідача заборгованості за відсотками, пенею, комісією та штрафу.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за відсотками, пенею, комісією і штрафу, суд першої інстанції виходив з недоведеності вказаних вимог.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на користь банку заборгованості за процентами та штрафу, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 16 березня 2012 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ.
Вказана заява від 16 березня 2012 року містить анкетні дані ОСОБА_1 , його контактну інформацію, бажаний кредитний ліміт - 4000 грн.
У заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис в заяві.
З матеріалів справи вбачається, що 19 січня 2016 року між  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1  було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт (а.с.6).
Відповідно до п.1.1. Генеральної угоди сторони домовились про реструктуризацію заборгованості по договору, шляхом зменшення розміру заборгованості, яка виникла за період з дати надання кредиту, а саме відсотки на 267,32 грн., комісію на 0 грн., пеню на 0 грн., штраф на 669,32грн.
Згідно з п.1.1.2. заборгованість з дати підписання Генеральної угоди складає 6563,11грн.
За змістом п.2.1. Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 5991,11грн. на строк 12місяців з 19 січня 2016 року по 31 січня 2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 5991,11 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця шляхом внесення щомісячних платежів у сумі 527,09грн. для погашення заборгованості по кредиту.
Пунктом 2.2. Генеральної угоди встановлено, що при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, передбачених в Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день по зобов`язаннях, строк яких не настав, сторони узгодили, що строк повернення кредиту рахується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 936,64грн.
Згідно з п.2.9. Генеральної угоди процентна ставка по кредиту може змінюватися в залежності від змін облікової ставки НБУ чи в інших випадках у відповідності до Умов та Правил.
Пунктом 2.11. Генеральної угоди передбачено, що позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості по кредиту в передбачені строки за рахунок коштів, розміщених на будь-якому відкритому в банку рахунку відповідно до Умов та правил.
 У Генеральній угоді позичальник вказав, що він ознайомився і згоден з Умовами і Правилами, своїм підписом підтвердив факт надання повної інформації про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Також позичальник вказав, що згоден, що ця Генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та Правилами, Тарифами складає між нимі банком кредитний договір.
Позивачем до позовної заявибуло додано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256 (а.с.7-30).
Як вбачається з розрахунку заборгованості, у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1  своїх зобов`язань за Генеральною угодою у останнього перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станомна 30 серпня 2018року утворилася заборгованість у розмірі 13056,23 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 5481,08 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 1436,43 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 6138,72, штраф - 936,64 грн. 
При цьому, банківську виписку про рух коштів по картковому рахунку відповідача позивач не надавав, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
При цьому, колегія суддів виходить з того, що Генеральна угода є самостійним зобов`язанням між сторонами, обов`язок виконання якого передбачений статтями 526, 1049 ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, задовольняючи позов лише в частині стягнення з відповідача тіла кредиту, не звернув уваги на те, що пунктом 2.1. Генеральної угоди передбачено сплату відсотків в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, а п.2.2. Генеральної угоди визначено сплату штрафу в розмірі 936,64 грн. у разі прострочення. 
З розрахунку заборгованості станом на 30 серпня 2018 року вбачається, що заборгованість відповідача по процентам становить 1436,43 грн., штраф - 936,64 грн.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню сума процентів за користування кредитом у розмірі 1436,43 грн. та штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди у розмірі  936,64 грн.
Щодо вимог про стягнення з ОСОБА_1 комісії та пені, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і комісію.
Пунктом 2.8. Генеральної угоди встановлено, що при порушенні умов кредиту щодо погашення заборгованості позичальник виплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та Правилах за кожен день прострочення.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення пені та комісії посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті http://privatbank.ua/rules. 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
Надані позивачем Правила та Умови надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язківкожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника та Генеральній угоді, які безпосередньо підписані останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідач прийняв запропоновані банком Умови та Правила.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.
А відтак, є вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею та комісією, оскільки у Генеральній угоді та заяві, підписаній сторонами, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Згідно з  ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по процентам за користування кредитом, штрафу та стягнення судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1436,43 грн., штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди у розмірі  936,64 грн. та судових витрат за подачу позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 2650,05 коп.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
                                            П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.
 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості по процентам за користування кредитом, штрафу та в частині вирішення судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове.
 
Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: місто Київ, вул. Грушевського, 1д, ідентифікаційний код 14360570 заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 1436 грн. 43 коп., штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди у розмірі  936 грн. 64 коп. та судові витрати у розмірі 2650 грн. 05 коп. 
 
В решті рішення залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
  
Головуючий:
 
         Судді: