ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" червня 2020 р.           Справа№ 910/8129/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Козир Т.П. 
 при секретарі судового засідання Найченко А.М.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Пенсійного фонду України
на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020
у справі №910/8129/18 (суддя Спичак О.М.)
за позовом  Пенсійного фонду України 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група-Шериф» 
про стягнення збитків в розмірі 1 235 458,28 грн
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,
ВСТАНОВИВ:
Пенсійний фонд України (далі - ПФУ, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Група-Шериф» (далі - ПП «Група-Шериф», відповідач) про стягнення збитків у розмірі 1 235 458,28 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю за державні кошти №1413 від 16.01.2018 (далі також - договір) щодо забезпечення контролю протипожежної безпеки після закінчення робочого часу, що на думку позивача, призвело до спалаху пожежі в його будівлі.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/8129/18 у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів невиконання (неналежного виконання) з боку відповідача своїх обов`язків за договором, що мали наслідком спричинення пожежі та пошкодження майна ПФУ; складений Дослідно-випробувальною лабораторією аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у м.  Києві (далі - ГУ ДСНС України у м.  Києві) технічний висновок №16 від 07.02.2018 не вказує на причини виникнення пожежі у приміщенні позивача та не доводить тверджень останнього  про те, що пожежа виникла внаслідок неправомірної поведінки відповідача, а саме, його працівника; з наданих відповідачем доказів вбачається, що станом на момент виникнення пожежі позивачем не було дотримано вимог та правил протипожежної безпеки; позивачем не надано суду належних, допустимих та вірогідних доказів наявності всіх складових збитків, а саме, протиправної поведінки відповідача, що полягала у неналежному виконанні договору та яка б призвела до виникнення пожежі у приміщенні ПФУ, та як наслідок і завдання позивачеві майнової шкоди у заявленому до стягнення розмірі.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ПФУ звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. 
В обґрунтування скарги позивач зазначав, що судом не було досліджено тих обставин, що ані договір, ані будь-який інший документ, пов`язаний з його виконанням, не містить зобов`язань відповідача щодо здійснення обходу території; охорона прибудинкової території мала відбуватися відповідачем через систему відеоспостереження; залишення приміщення (будівлі ПФУ) охоронцем відповідача (його знаходження ззовні приміщення) свідчить про неналежне виконання умов договору та залишення робочого місця; суд не дав належної оцінки технічному висновку Дослідно-випробувальної лабораторії аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у м.  Києві, з якого вбачається наявність причинно-наслідкового зв`язку виникнення пожежі з порушенням Правил пожежної безпеки в Україні, а саме, залишення охоронцем відповідача без нагляду електричного обігрівача в увімкненому електромережу стані; судом не досліджено того факту, що з актів Управління з організації  пожежно-профілактичної діяльності у державних установах ГУ ДСНС України у м.  Києві слідує, що на поверсі, де виникла пожежа, порушень вимог та Правил пожежної безпеки не встановлено; судом не досліджено тих обставин, що станом на час виникнення пожежі в приміщенні адмінбудівлі ПФУ мав знаходитися лише один охоронець відповідача, однак, з висновку експерта вбачається, що під час гасіння пожежі було виведено на свіже повітря двох осіб з числа охорони; судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виклик у судове засідання свідків, зокрема, директора Інституту вищої освіти Національної академії педагогічних наук України; протиправна поведінка відповідача полягала у недотриманні Правил пожежної безпеки в Україні та, як наслідок, неналежному виконанню зобов`язань, передбачених пп. 6.3.10, 6.3.18, 6.3.24 п. 6.3 договору.
Також апелянт вказував на те, що у преамбулі оскаржуваного рішення зазначено, що учасником судового процесу від відповідача є ОСОБА_1 , що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки така особа є посадовою особою ПФУ, яка представляла інтереси позивача у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПФУ на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/8129/18, встановлено ТОВ «Група-Шериф» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач наголошував на тому, що посилання позивача у позові та в апеляційній скарзі на наявність вини співробітника відповідача не знаходять свого підтвердження та спростовуються висновком №24685/18-46 від 20.12.2019, складеним експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, відповідно до якого причину виникнення пожежі, що сталась 04.02.2018 у приміщенні ПФУ встановити не видається за можливе, тобто джерело запалювання при виникненні даної пожежі не встановлене; наведені позивачем обставини не доводять ані наявності протиправної поведінки відповідача, ані наявності причинного зв`язку між діями відповідача та збитками, а також не підтверджують вину відповідача, а відтак, позивачем не доведено усіх складових господарського правопорушення для стягнення збитків, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 розгляд апеляційної скарги ПФУ на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/8129/18 призначено на 24.06.2020. 
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1592/20 від 09.06.2020 у зв`язку перебуванням судді Чорногуза М.Г., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/8129/18.
Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2020 апеляційну скаргу у справі №910/8129/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 апеляційну скаргу ПФУ на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/8129/18, призначену на  24.06.2020, прийнято до провадження вищевказаним складом суду.
У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Представник відповідача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними, а судове рішення законним, у зв`язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу позивача - без задоволення.
24.06.2020 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.
Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 16.01.2018 між ПФУ (у тексті договору - замовник) та ПП «Група-Шериф» (у тексті договору - виконавець) було укладено договір  про закупівлю за державні кошти №1413 (далі - договір), за умовами п.1.1 якого виконавець надає замовнику послуги з охорони та здійснення пропускного режиму в адміністративних будівлях: м.  Київ, вул.  Бастіонна, 9 (підвал, 1-7 поверхи 9-ти поверхневої адміністративної будівлі, 6 входів в будівлю), м.  Київ, вул.  Болсуновська, 31/37 (приміщення на 1-4 поверхах та технічному поверсі адміністративної будівлі) та прибудинковій території за адресою: м.  Київ, вул.  Бастіонна, 9, а замовник приймає та сплачує їх вартість.
У п.  1.2 договору сторонами визначено найменування послуг: послуги з охорони та здійснення пропускного режиму в адміністративних будівлях та прибудинковій  території (ДК 021:2015 - 79710000-4 охоронні послуги).
Відповідно до п. 1.5 договору приміщення об`єктів, які передаються під охорону, повинні відповідати наступним вимогам: стіни, слухові вікна, люки та двері приміщень, в яких охороняються товарно-матеріальні цінності, повинні находитись у справному вигляді; об`єкти повинні бути обладнані наступними технічними засобами охорони: телефонний зв`язок, прилади охоронно-пожежної сигналізації, освітлення, замки, спеціальні засоби для гасіння пожежі; на об`єктах повинен бути забезпечений вільний доступ охоронців до установлених приборів охоронно-пожежної сигналізації та засобів для гасіння пожежі; технічний стан об`єктів, які приймаються під охорону, наявність засобів гасіння пожежі відмічаються в двосторонньому акті техукріпленості, який складається виконавцем та погоджується замовником під час укладання договору.  
Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору його ціна  становить 687 208,00 грн без податку на додану вартість. Ціна договору включає вартість послуг, податків, зборів та інших витрат, що мають бути здійснені у зв`язку з виконанням договору. Розрахунок вартості послуг, в тому числі, на місяць по кожному з об`єктів наведений у додатку №2.
Строк надання послуг: січень-грудень 2018 року. Місце надання послуг: за об`єктами, зазначеними в дислокації постів (додаток №3) (п.п.5.1, 5.2 договору).
Пунктом 6.1.9 договору визначено обов`язок замовника постійно підтримувати у належному стані протипожежну безпеку, технічну захищеність приміщень об`єктів, де зберігаються матеріальні цінності.  
Договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 24:00 31.12.2018 (п.10.1 договору).
Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2018 у приміщенні холу ПФУ за адресою: м. Київ, вул. Бастіонна, 9, сталась пожежа, внаслідок якої було пошкоджено майно ПФУ, що підтверджується складеним комісією у складі провідного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Печерського РУ ГУ ДСНС України у м.  Києві капітана служби цивільного захисту Мішина Д .С, слідчого СВ Печерського УП ГУ НП в м.  Києві лейтенанта поліції Калійка Р.Б., експерта-криміналіста СВ Печерського УП ГУ НП в м.  Києві лейтенанта поліції Шевчука О.О. Актом про пожежу від 04.02.2018 (а.с. 65, т. 1).
07.02.2018 Дослідно-випробувальною лабораторією аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у м.  Києві було складено технічний висновок №16 щодо встановлення причини пожежі, яка сталась 04.02.2018 у приміщенні холу ПФУ за адресою: м.  Київ, вул.  Бастіонна, 9 (а.с.  23-25, т. 1), відповідно до якого найбільш ймовірною причиною пожежі є вплив надмірного тепла на горючі матеріали від розжарених нагрівальних елементів залишеного без нагляду електричного обігрівача, що могло статись внаслідок порушення вимог пожежної безпеки.
06.02.2018 між ПФУ (у тексті договору - замовник) та Фізичною особою-підприємцем Казарянц Сергієм Вальдемаровичем (у тексті договору - виконавець) було укладено договір №МТЗ-2018-1ЦП, за умовами п.1.1 якого виконавець приймає на себе зобов`язання надати замовнику послуги з визначення розміру матеріальних втрат, що стались внаслідок пожежі в адміністративній будівлі загальною площею 3031,4 кв.м, яка перебуває на балансі замовника та розташована за адресою: м.  Київ,  вул.  Бастіонна, 9, з виготовленням дефектного акту, кошторису та висновку сертифікованого експерта про вартість матеріальних втрат, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані виконавцем послуги у порядку та строки, обумовлені договором. 
20.02.2018 між  ПФУ (у тексті договору - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛМА ФАСІЛІТІ ГРУП» (у тексті договору - виконавець) було укладено договір №МТЗ-2018-2ЦП, за умовами п.1.1 якого виконавець приймає на себе зобов`язання надати замовнику послуги з чищення приміщення для усунення запаху гарі і осілої сажі після пожежі в адміністративній будівлі загальною площею 3031,4 кв.м, яка перебуває на балансі замовника та розташована за адресою: м.  Київ,  вул.  Бастіонна, 9, з використанням спеціальних миючих засобів, безпечних для здоров`я людей, які в подальшому будуть перебувати на об`єкті, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані виконавцем послуги у порядку та строки, обумовлені договором.
22.02.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено запис про кримінальне провадження №4201810106000054 щодо порушення працівниками ПП «Група-Шериф» під час охорони приміщення ПФУ встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, що спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно майнову шкоду у великому розмірі.
16.03.2018 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №9366/06-40 від 16.03.2018 з вимогою протягом місяця з дня її отримання відшкодувати суму матеріальних збитків в розмірі 1127 070,20 грн (а.с.  127, т.  1).
Листом вих. №1804 від 18.04.2018  ПП «Група-Шериф» надало  відповідь на претензію №9366/06-40 від 16.03.2018, згідно з якою відповідачем відмовлено в задоволенні претензії позивача з огляду на її необґрунтованість.
30.03.2018 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до договору, згідно з п. 1 якої сторони дійшли згоди розірвати договір. Угода набирає чинності з 01.04.2018 та є невід`ємною частиною договору (п. 3 Додаткової угоди).
За наведених обставин, посилаючись на неналежне виконання ПП «Група-Шериф» своїх обов`язків  за договором №1413 від 16.01.2018, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення завданих внаслідок вищевказаної пожежі збитків у розмірі 1 235 458,28 грн, які складаються з: 
- вартості майна, що повністю згоріло - 81 445,58 грн відповідно до протоколу інвентаризаційної комісії;
- вартості майна, що пошкоджено вогнем та непридатне для подальшого використання - 72 309,40 грн інвентаризаційного опису необоротних активів; 
- матеріальних втрат, що стались внаслідок  пожежі - 805  674,00 грн відповідно до кошторисної документації;
- вартості робіт по відновленню працездатності системи охоронно-пожежної сигналізації, оповіщення про пожежу   - 78 821,22 грн відповідно до розрахунку договірної ціни Товариства з обмеженою відповідальністю «Луч»;
- витрати на послуги з визначення розміру матеріальних втрат, що стались внаслідок пожежі - 49  620,00 грн відповідно до договору №МТЗ-2018-2ЦП від 20.02.2018; 
- вартості ремонту ліфту пасажирського - 108   388,08 грн відповідно до договірної ціни на будівництво Товариства з обмеженою відповідальністю «Либідьліфт».
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог ПФУ, а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Статтею 11 Цивільного кодексу України  (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Місцевий господарський суд, даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору правильно зазначив, що такий за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами якого, відповідно до статті 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Частиною 2 ст.  901 ЦК України визначено, що положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Таким чином, укладення ПП «Група-Шериф» та ПФУ договору про закупівлю за державні кошти №1413 від 16.01.2018 було спрямоване на отримання останнім послуг з охорони та здійснення пропускного  режиму в адміністративних будівлях відповідачем, на якого, в свою чергу, покладався обов`язок, зокрема, забезпечувати дотримання встановлених правил пожежної безпеки на постах працівників охорони під час несення ними служби та у випадку виявлення ними на об`єкті пожежі або спрацювання охоронно-пожежної сигналізації негайно повідомляти про це замовника, пожежну частину та разом зі співробітниками замовника, при їх наявності,  приймати міри відносно ліквідації пожежі.
За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Відповідно до ст.  610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст.  611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.
За змістом  ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати порядок у сфері господарювання.
Статтею 16 ЦК України  визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Аналогічні норми містяться також в  статті 20 ГК України, якою передбачено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.
Частиною 1 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. У відповідності до частини 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Господарський кодекс України збитками визначає витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (стаття 224 ГК України).
Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства, додаткові витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язань другою стороною. 
Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд, перш за все, повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Водночас господарському суду слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст.  623 ЦК України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами стосується відшкодування збитків, що виникли внаслідок пошкодження майна позивача, переданого відповідачеві під охорону за  договором, у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем договірних зобов`язань.
Місцевий господарський суд правильно зазначив, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.
Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини особи, яка допустила порушення зобов`язання.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч.1,2  ст. 614 ЦК України).
Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування збитків необхідно виходити з того, що збитки підлягають відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка їх завдала та завданими збитками.    Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Визначаючи розмір заподіяних збитків внаслідок порушення господарських договорів, до уваги беруться вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Відповідач, в свою чергу, повинен довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.
Відшкодуванню підлягають прямі збитки, що стали безпосереднім та невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст.  623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Як вбачається з умов укладеного між сторонами правочину (п.п.6.3.6, 6.3.22, 6.3.24, 6.3.27 договору), на відповідача, як виконавця, покладено наступні обов`язки: виявляти, попереджувати та не допускати пошкодження, псування та втрат майна, переданого під охорону; відшкодовувати  замовнику збитки, спричинені внаслідок втрати майна, пошкодження або зіпсування елементів об`єкту охорони, якщо це трапилось внаслідок невиконання або неналежного виконання виконавцем своїх обов`язків; забезпечувати дотримання встановлених правил технічної безпеки, санітарної та пожежної безпеки на постах працівників охорони під час несення ними служби. У випадку виявлення ними на об`єкті пожежі або спрацювання охоронно-пожежної сигналізації негайно повідомляти про це замовника, пожежну частину та разом зі співробітниками замовника, при їх наявності,  приймати міри відносно ліквідації пожежі або усуненню технічної несправності охоронної та пожежної сигналізації; відшкодувати замовнику матеріальні збитки, нанесені йому в період знаходження об`єкту під охороною, якщо вони мали місце внаслідок невиконання або неналежного виконання обов`язків виконавця.
Відповідно до п.7.4 договору відшкодування замовнику завданого з вини виконавця збитку здійснюється після надання замовником постанови органів дізнання, слідства або вироку суду, що встановила факт крадіжки, грабежу, розбою чи факт знищення або пошкодження майна сторонніми особами, які проникли на об`єкт, що охороняється, або внаслідок пожежі чи в силу інших причин з вини працівників, що здійснюють охорону об`єкта. Розмір збитку має бути підтвердженим відповідними документами та розрахунком вартості викрадених, знищених, або пошкоджених товарно-матеріальних цінностей та викрадених грошових сум, складеним за участі виконавця та звіреним з даними бухгалтерського обліку. До збитку, що відшкодовується, входить вартість викраденого або пошкодженого майна, розмір зниження вартості пошкоджених товарно-матеріальних цінностей, витрати, здійснені на відновлення пошкодженого майна.  
У п. 7.5 договору сторони погодили, що виконавець не несе відповідальності, якщо збиток завданий внаслідок пожежі (якщо її виникнення не спричинено діями (бездіяльністю) співробітника виконавця, та всі можливі міри для її відвернення та гасіння прийняті охоронцем). Виконавець також не несе відповідальності за збитки, розмір яких визначено замовником самостійно, без відповідальних працівників виконавця, за відсутності письмового повідомлення останнього про час визначення розміру збитків та зняття товарно-матеріальних цінностей. 
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів невиконання (неналежного виконання) з боку відповідача своїх обов`язків за договором, що мали наслідком спричинення пожежі та пошкодження майна ПФУ.
При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про ненадання місцевим господарським судом належної оцінки поданому позивачем технічному висновку №16 від 07.02.2018, який було складено Дослідно-випробувальною лабораторією аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у м. Києві. 
За змістом вказаного висновку найбільш ймовірною причиною пожежі, яка сталась 04.02.2018 у приміщенні холу ПФУ за адресою: м. Київ, вул. Бастіонна, 9,  є вплив надмірного тепла на горючі матеріали від розжарених нагрівальних елементів залишеного без нагляду електричного обігрівача, що могло стати внаслідок порушення вимог пожежної безпеки. 
Отже, як правильно зазначено судом в оскаржуваному рішенні, даний висновок не може переконливо свідчити про причини виникнення пожежі у приміщенні позивача та не доводить тверджень позивача про те, що пожежа виникла внаслідок неправомірної поведінки відповідача, а саме, його працівника. 
Крім того, судом першої інстанції правомірно враховано наявний в матеріалах справи лист №65/8/1002 від 20.02.2018 ГУ ДСНС України у м.  Києві, в якому вказано, що 04.02.2018 до оперативно-координаційного центру повідомлення про пожежу за адресою: м.  Київ, вул.  Бастіонна, 9, від наряду охоронної фірми «Шериф» надійшло о 04 годині 32 хвилини (а.с.  220, т.  1).
Водночас, згідно з даними Акта про пожежу від 04.02.2018, який було складено комісією у складі провідного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Печерського РУ ГУ ДСНС України у м.  Києві капітана служби цивільного захисту Мішина Д .С, слідчого СВ Печерського УП ГУ НП в м.  Києві лейтенанта поліції Калійка Р.Б., експерта-криміналіста СВ Печерського УП ГУ НП в м.  Києві лейтенанта поліції Шевчука О.О., пожежа орієнтовно виникла о 04 годині 25 хвилин, пожежу було виявлено о 04 годині 30 хвилин, а повідомлення до оперативно-координаційного центру ГУ ДСНС України надійшло о 04 годині 32 хвилини (а.с.  165-167, т. 1).
Як вбачається з пояснень, наданих  05.02.2018 начальнику УОППДуДУ ГУ ДСНС України у м.  Києві Моргуном Віктором Миколайовичем , який був працівником (охоронцем) ПП «Група-Шериф» та здійснював охорону приміщення ПФУ 04.02.2018, при виявленні ознак задимлення останній повідомив пожежну охорону за номером 101 про пожежу та забезпечив доступ пожежно-рятувальному підрозділу на територію ПФУ (а.с.  85, т. 2).
Отже, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт вжиття працівником відповідача заходів з метою ліквідації пожежі, а саме, повідомлено оперативно-координаційний центр ГУ ДСНС України про пожежу у приміщенні ПФУ.
Посилання позивача на те, що фактично відповідачем не було забезпечено пожежної безпеки у приміщенні, правомірно відхилені місцевим господарським судом, виходячи з наступного. 
Пунктом 1.5 договору визначено, що приміщення об`єктів, які передаються під охорону, повинні відповідати наступним вимогам: стіни, слухові вікна, люки та двері приміщень, в яких охороняються товарно-матеріальні цінності, повинні находитись у справному вигляді; об`єкти повинні бути обладнані наступними технічними засобами охорони: телефонний зв`язок, прилади охоронно-пожежної сигналізації, освітлення, замки, спеціальні засоби для гасіння пожежі; на об`єктах повинен бути забезпечений вільний доступ охоронців до установлених приборів охоронно-пожежної сигналізації та засобів для гасіння пожежі; технічний стан об`єктів, які приймаються під охорону, наявність засобів гасіння пожежі відмічаються в двосторонньому акті техукріпленості, який складається виконавцем та погоджується замовником під час укладання договору.  
Разом з тим, за змістом наданих відповідачем актів Управління з організації пожежно-профілактичної діяльності у державних установах ГУ ДСНС України у м. Києві №100 від 23.06.2016, №130 від 27.10.2017, складених за результатами проведення планової (позапланової) перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, що проводились у приміщенні ПФУ за адресою: м.  Київ, вул.  Бастіонна, 9 (а.с.  169-195, т. 1), ступінь  ризику суб`єкта господарювання з урахуванням значення прийнятного ризику від провадження господарської діяльності у сфері техногенної та пожежної безпеки високий.
У вказаних актах наведено перелік порушень саме позивачем правил пожежної безпеки, до яких зокрема віднесено: не обладнання приміщень електрощитової в підвальному поверсі автономною системою пожежогасіння, необладнання дверей евакуаційних сходових клітин пристроями для самозачинення та ущільнення в притулах, необладнання приміщення системою оповіщення про пожежу, непроведення перевірки зовнішнього пожежного водопостачання (пожежних гідрантів), не проведено технічне переоснащення автономної пожежної сигналізації, не здійснено технічне обслуговування наявних вогнегасників, приміщення не доукомплектовані первинними засобами пожежогасіння, допускається улаштування та експлуатація тимчасових дільниць електромереж, тощо. Про усунення порушень було видано відповідні приписи.
Як вбачається з акту №36 від 30.05.2018, складеного Управлінням з організації пожежно-профілактичної діяльності у державних установах ГУ ДСНС України у м. Києві за результатами проведення позапланової перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, що проводились у приміщенні ПФУ за адресою: м.  Київ, вул.  Бастіонна, 9, позивачем раніше виявлені порушення правил пожежної безпеки усунуто не було, приписи не виконано (а.с.  253-265, т. 1). 
Враховуючи викладене, станом на момент виникнення пожежі, саме позивачем не було дотримано вимог та правил протипожежної безпеки. Доказів протилежного позивачем ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано, обставин повідомлених відповідачем не спростовано.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2018 у справі №910/8129/18 було призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення якої було поставлено наступні питання: чи відповідав стан об`єкта - приміщення ПФУ за адресою: 01014, м.  Київ, вул.  Бастіонна, 9,  вимогам Правил пожежної безпеки до моменту виникнення пожежі 04.02.2018? Який розмір завданої матеріальної шкоди завданий об`єкту  унаслідок пожежі, що сталась 04.02.2018 у приміщенні ПФУ за адресою: 01014, м.  Київ, вул.  Бастіонна, 9? Яка причина виникнення пожежі, що сталась 04.02.2018 у приміщенні ПФУ за адресою: 01014, м.  Київ, вул.  Бастіонна, 9?  Який механізм виникнення пожежі, що сталась 04.02.2018 у приміщенні ПФУ за адресою: 01014, м.  Київ, вул.  Бастіонна, 9?
12.12.2019 до Господарського суду міста Києва надійшло повідомлення №24686/18-43/31720/19-44 від 29.11.2019 про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи по питанню щодо розміру завданої матеріальної шкоди об`єкту унаслідок пожежі, що сталась 04.02.2018 у приміщенні ПФУ за адресою: 01014, м.  Київ, вул.  Бастіонна, 9, у зв`язку з тим, що під час проведення експертами обстеження ознаки пожежі відсутні, в наданих матеріалах комплексного технічного обстеження стану адміністративної будівлі за адресою: м.  Київ, вул.  Бастіонна, 9, не зазначені види опоряджувальних покриттів приміщень до пожежі, експертам не надані відомості щодо проведення ремонтних робіт у будівлі за вказаною адресою (а.с.  180-182, т. 2). 
27.12.2019 до Господарського суду міста Києва надійшов висновок експерта за результатами проведення судової пожежно-технічної експертизи №24685/18-46 від 20.12.2019 (а.с. 184-205,  т. 3), складений експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову від дачі висновку (ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України).
Відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановлен          ої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Дослідивши та оцінивши зазначений висновок судової експертизи за правилами ст. 86 ГПК України, місцевий господарський суд правомірно визнав його таким, що не викликає сумнівів у його правильності, не містить розбіжностей та відповідає вимогам чинного законодавства, у тому числі, стосовно критеріїв повноти, ясності та обґрунтованості, а тому є належним та допустимим доказом відповідно до ст. 76 ГПК України.
Так, за результатами проведення судової пожежно-технічної експертизи експертом встановлено, що на момент виникнення пожежі, що сталась 04.02.2018, стан об`єкту - приміщення ПФУ, розташованого за адресою: м.  Київ, вул.  Бастіонна, 9, не відповідав вимогам законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки. Зважаючи на те, що причину виникнення пожежі, яка сталась 04.02.2018 у будівлі ПФУ, розташованій за адресою: м.Київ, вул.Бастіонна, 9, встановити не видається за можливе, у експерта немає підстав зробити висновок про те, що зазначені вище невідповідності стану протипожежної та техногенної безпеки вказаного об`єкту, знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з причиною виникнення пожежі. 
Експертом вказано, що враховуючи проведені дослідження та зміни, які відбулись на об`єкті дослідження (з приміщень у тому числі, і з місця, де відбулись найбільш значні пошкодження в результаті пожежі (хол), видалені елементи електричної мережі та електрообладнання, пошкоджені пожежею металеві та гіпсокартонні фрагменти облицювання стін та стелі), однозначно визначити причину пожежі, що сталась 04.02.2018 у будівлі ПФУ, не видається за можливе. 
За висновком експерта, причину виникнення пожежі, що сталась 04.02.2018 у приміщенні ПФУ, встановити не видається за можливе, тобто, джерело запалювання при виникненні даної пожежі не встановлене, відповідно і механізм його взаємодії з горючими матеріалами у встановленому осередку пожежі встановити не є можливим. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявні в матеріалах справи докази не можуть переконливо свідчити про наявність ознак протиправної поведінки відповідача, що полягала у неналежному виконанні договору №1413 від 16.01.2018, яка б призвела до виникнення 04.02.2018 пожежі у приміщенні ПФУ за адресою: м.  Київ, вул.  Бастіонна, 9, та як наслідок і завдання позивачеві майнової шкоди у заявленому до стягнення розмірі.
При цьому, судом першої інстанції було враховано ту обставину, що 22.02.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено запис про кримінальне провадження №4201810106000054 щодо порушення працівниками ПП «Група-Шериф» під час охорони приміщення ПФУ встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, що спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно майнову шкоду у великому розмірі.  Проте, станом на момент вирішення спору по суті в межах кримінального провадження також не встановлено протиправної поведінки працівників ПП «Група-Шериф» під час охорони приміщення ПФУ, що спричинила б виникнення 04.02.2018 пожежі у приміщенні позивача. 
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. 
Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем. 
Проте, всупереч наведених вище правових норм, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявність усіх елементів складу господарського правопорушення, а саме, протиправних дій відповідача, наявності прямого причинного зв`язку між допущеним порушенням та наявністю збитків у заявленому позивачем розмірі, як обов`язкових складових предмету доказування у даному спорі.
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПФУ.
За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч.  1  ст.  9 Конституції України    та беручи до уваги ратифікацію      Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР      Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     1950 року і Першого протоколу та протоколів N  2,4,7,11 до Конвенції та прийняття     Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, зокрема, щодо знаходження працівника позивача під час виникнення пожежі в приміщенні чи ззовні будівлі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/8129/18 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ПФУ має бути залишена без задоволення.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта. 
Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу Пенсійного фонду України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/8129/18 залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/8129/18 залишити без змін.
3.          Матеріали справи №910/8129/18 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст.  286-291 ГПК України.
          Повний текст постанови складено  30.06.2020.

Головуючий суддя                                                            А.О. Мальченко 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                Т.П. Козир