ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Мороко А.С.
28 вересня 2020 р. 	Справа № 520/14313/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,
суддів -  Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання неправомірним та скасування припису, -
встановила:
26.12.2019 року позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати неправомірним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № ХК6590/926/2НП/АВ/П Головного управління Держпраці у Харківській області (далі - ГУ Держпраці у Харківській області) від 09.10.2019 року.
Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що   інспектором праці було проведено інспектування його господарської діяльності на предмет встановлення факту використання праці працівників без належного оформлення трудових відносин. За наслідками інспекційного відвідування 09.10.2019 року інспектором праці складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ХК6590/926/2НП/АВ, в якому зазначені порушення ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП стосовно двох працівників – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та припис № ХК6590/926/2НП/АВ/П про усунення виявлених порушень в строк до 09.11.2019 року. 07.11.2019 року він усунув порушення зазначені в приписі, однак 20.12.2019 року він отримав постанову МВ ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області від 17.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження згідно постанови № ХК6590/926/2НП/АВ/П/ТД-ФС, виданої 31.10.2019 року. 
Позивач зазначає, що його ніяким чином не повідомляли ані про розгляд його справи відповідачем, ані про винесену постанову, йому стало відомо про розгляд його справи лише з листа виконавчої служби.
Також, позивач вважає, що припис про усунення виявлених порушень № ХК6590/926/2НП/АВ/П від 09.10.2019 року є незаконним, необґрунтованим, а отже таким, що підлягає скасуванню, оскільки ним не було допущено жодних порушень та належним чином здійснено покладені на нього обов`язки щодо повідомлення про прийняття на роботу працівників. 
У відзиві на адміністративний позов відповідач, не погоджуючись з вимогами ФОП ОСОБА_1 , зазначив, що він як територіальний орган Держпраці наділений правом проводити заходити державного контролю у сфері господарської діяльності позивача з питань, віднесених до його компетенції, зокрема, у формі інспекційних відвідувань.
Вирішальним чинником для прийняття рішення керівника про проведення інспекційного відвідування стали звернення громадянина ОСОБА_3 . В ході проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 встановлено факт використання праці працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без належного оформлення трудових відносин.
Відповідач зазначив, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно у ході інспекційного відвідування або невиїзної перевірки. Припис не є рішенням суб`єкта владних повноважень, що породжує, змінює або припиняє права та обов`язки суб`єкта господарювання у сфері публічно-правових відносин.
Крім того, відповідач зазначив, що суб`єкта господарювання рекомендованим листом № 6102229364536 було повідомлено щодо розгляду справи про накладення штрафу, а саме направлено інформаційний лист від 21.10.2019 року № 0802 на юридичну адресу позивача. З урахуванням змін, внесених до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі – Порядок № 509), присутність суб`єкта господарювання під час винесення постанови про накладення штрафу не передбачена.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 року (рішення ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволений частково наступним чином.
Так, судовим рішенням   скасовано припис про усунення виявлених порушень ГУ Держпраці у Харківській області № ХК6590/926/2НП/АВ/П від 09.10.2019 року в частині зобов`язання усунути порушення трудового законодавства відносно громадянина ОСОБА_3 .      
У задоволенні інших вимог адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.
Судом проведений розподіл судових витрат – стягнуто на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпраці у Харківській області частину витрат, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 960,50 грн. 
Висновок суду вмотивований тим, що під час проведення інспекційного відвідування, позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин щодо укладення договору про професійне навчання найманого працівника, наказу про організацію стажування, програму стажування, будь-які інші документи, що підтверджують врегулювання відносин між роботодавцем і стажистом відповідно до         Закону України «Про зайнятість населення».
Отже, оскільки стажування      працівника на робочому місці без оформлення трудових відносин законодавством не передбачене, окрім випадків цільового направлення центрами зайнятості до роботодавців безробітних, які перебувають на обліку, це являється порушенням вимог ч.1 ст.21, ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України щодо допущення працівника до роботи після укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.
Суд звернув увагу на те, що ФОП ОСОБА_1 під час проведення інспекційного відвідування, 01.10.2019 року, не надано документів на підтвердження трудових відносин із ОСОБА_2 у зв`язку з чим, прийшов до висновку про правомірність винесеного припису про усунення виявлених порушень № ХК6590/926/2НП/АВ/П ГУ Держпраці у Харківській області від 09.10.2019 року щодо ОСОБА_2 .
Щодо   виявлених порушень, які стосуються ОСОБА_3 суд зазначив, що підставою для висновку про порушення позивачем частин 1, 3   статті 24 КЗпП України, слугували усні пояснення ФОП ОСОБА_1 та заяви самого ОСОБА_3 , які на думку відповідача підтверджують існування трудових відносин між ними.
Поряд з цим, суд звернув увагу, що такі пояснення не можуть підтверджувати факт того, що ОСОБА_3 перебував      в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 . Будь-яких доказів на підтвердження протилежного відповідачем до суду не надано. Характер відносин, які склались між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 більше притаманний      цивільно - правовим, а ніж трудовим.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове про задоволення вимог його адміністративного позову.
Аргументи, наведені позивачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному ним у заяві по суті в суді першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду, - без змін.
За приписами   ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення на підставі   ст. 317 КАС України   слід скасувати, з наступних підстав.
Судом установлено, що на підставі звернень громадянина ОСОБА_3 № Ш-872/УГЛ від 30.08.2019 року, № Ш-929/УГЛ від 11.09.2019 року ГУ Держпраці у Харківській області      винесено наказ № 1694 від 26.09.2019 року, яким наказано інспекторам праці здійснити захід державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 , місце реєстрації та місце фактичного здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 (а.с. 61).
На підставі наказу № 1694 від 26.09.2019 року ГУ Держпраці у Харківській області      оформлено направлення № 02.04-03/3005 на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 (а.с. 62).
01.10.2019 року інспектором праці управління з питань праці відповідно до наказу ГУ Держпраці у Харківській області № 1694 від 26.09.2019 року та направлення на проведення заходу державного контролю № 02.04-03/3005 від 26.09.2019 року проводилось інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , в ході проведення якого встановлено факт використання праці працівників без належного оформлення трудових відносин.
01.10.2019 року перевіряючим складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування   № ХК6590/926/НП у зв`язку із відсутністю документів, передбачених законодавством про працю та вручено ФОП ОСОБА_1 вимогу про надання документів № ХК6590/926/НД від 01.10.2019 року, згідно якої необхідно забезпечити надання для дослідження документів відповідно до переліку у строк до 07.10.2019 року. (а.с. 9-12).      
07.10.2019 року ФОП ОСОБА_1 на виконання вказаної вимоги до ГУ Держпраці у Харківській області надав наступні документи: виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців      та громадських формувань; паспорт; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; розпорядження про прийняття на роботу працівника ОСОБА_2 ; повідомлення органів ДФС про прийняття працівника на роботу; особову картку Ф. П-2 працівника; табелі обліку використання робочого часу працівника з 01.01.2019 року по 01.10.2019 року.
Відповідачем складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ХК6590/926/2НП від 07.10.2019 року (а.с. 13-15), оскільки позивач не надав відповідачу особисті пояснення щодо працівника ОСОБА_3 , які були запитані у вимозі № ХК6590/926/НД від 01.10.2019 року та      у зв`язку з необхідністю отримання особистих пояснень ФОП ОСОБА_1 щодо працівника ОСОБА_2 та надана вимога про надання документів   № ХК6590/926/2НД від 07.10.2019 року, строк виконання якої до 09.10.2019 року.
09.10.2019 року відповідачем складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ХК6590/926/2НП/АВ, яким встановлено порушення вимог ч. 1, 3   ст. 24 КЗпП, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 використовує працю двох найманих осіб без належного оформлення трудових відносин  (а.с. 16-23).
09.10.2019 року відповідачем складено припис про усунення виявлених порушень № ХК6590/926/2НП/АВ/П зі строком усунення виявлених порушень до 09.11.2019 року (а.с. 24-27).
31.10.2019 року ГУ Держпраці у Харківській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК6590/926/2НПУАВ/П/ТД-ФС      у відношенні ФОП ОСОБА_1 (а.с. 63-64).
07.11.2019 року ФОП ОСОБА_1 на виконання вимог припису про усунення виявлених порушень № ХК6590/926/2НП/АВ/П від 09.10.2019 року надав відповідачу копії документів, що свідчать про усунення порушень: повідомлення про прийняття працівника на роботу, трудового договору № 3, розпорядження № 3, довідку, оригінал припису про усунення виявлених порушень № ХК6590/926/2НП/АВ/П від 09.10.2019 року (а.с. 29-32). 
Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України   обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Відповідно до ч. 2   ст. 2 КАС України   у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією   та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до преамбули   Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V   (далі - Закон № 877-V) цей   Закон   визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).
Відповідно до ч. 4   ст. 2 Закону № 877-V   заходи контролю здійснюються, зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим   Законом   порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Згідно з частиною п`ятою вказаної вище статті   Закону № 877-V   зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим   Законом   порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті   1, статті   3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті   4, частин першої - четвертої статті   5, частини третьої статті   6, частин першої - четвертої та шостої статті   7, статей   9,   10,   19,   20,   21, частини третьої статті   22   цього   Закону.
Тлумачення цієї норми вказує на те, що органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення в першу чергу повинні враховувати особливості правового регулювання, визначені законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, одночасно звертаючи увагу на правила перелічені в ч. 5   ст. 2 Закону № 877-V   та, якщо певні правовідносини не врегульовані законами у відповідній сфері та міжнародними договорами звертатись до інших норм   Закону № 877-V.
Закону, який би регулював правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері дотримання законодавства про працю та зайнятість населення на цей час немає, а тому спеціальним законодавчим актом, який регулює ці правовідносини є   Закон № 877-V   незважаючи на те, що він регулює правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності для багатьох органів контролю.
Статтею 6 Закону № 877-V   визначено, що підставою для здійснення позапланового заходу є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Крім того, у абзаці 5 ч. 1   ст. 6 Закону № 877-V   зазначено, що у такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі-підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим   Законом, додатково   копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки.
Як вбачається з вказаних вище норм, вони містять вказівку на те, що у випадку коли перевірка проводиться за зверненням особи, проведення такої перевірки повинно бути погоджене центральним органом виконавчої влади.
Колегія суддів зауважує, що   відповідачем не надано суду доказів погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки, з огляду на підставу проведення такої перевірки, що відповідно до приписів   статті 6 Закону №877-V   є передумовою здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю).
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.01.2019 року по справі № 809/799/17 та в ухвалі від 08.09.2020 року по справі № 280/5983/19.
За приписами ч. 5   ст. 242 КАС України   при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах верховного Суду.
Колегія суддів зазначає, що за відсутність відповідного погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю є самостійною підставою для визнання перевірки (інспекційного відвідування) незаконною, а прийнятих за її результатами рішень протиправним.
Верховний Суд в постановах від 12.06.2018 року, 20.09.2018 року у справах №№ 821/597/17, 810/1438/17 відповідно висловив правову позицію, що акт отриманий в результаті перевірки, виходячи із положень допустимості доказів, закріплених частиною другою   статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Рішення прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів зазначає, що порушення визначеного   законом   порядку здійснення певних процедур підриває основи правової держави та не може бути допустимим для існування в рамкам правового суспільства, оскільки руйнує правовий порядок в державі і створює умови для різного роду зловживань з боку суб`єктів владних повноважень і ставить їх у більш вигідне становище порівняно з фізичними чи юридичними особами.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, в даному випадку, діяв не в межах, визначених законодавством, чим вчинив протиправні дії щодо прав та інтересів позивача, які підлягають захисту, шляхом скасування припису про усунення виявлених порушень № ХК6590/926/2НП/АВ/П від 09.10.2019 року, оскільки він, з огляду на встановлені у справі обставини, є незаконним.
Оскільки зазначені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою, та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів, частково задовольняючи вимоги апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 , скасовує судове рішення в частині, якою відмовлено у задоволенні його вимог та приймає нове про задоволення означеної вимоги ФОП ОСОБА_1 .
Інші доводи і заперечення означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1   ст. 315 КАС України).
Підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 3, 4 ч. 1   ст. 317 КАС України).
Частиною 6 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції про задоволення вимог ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, приймає рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпраці у Харківській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у загальній сумі 2401,25 грн. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.   292,   293,   308,   311,   313,   315,   317,   321,   322,   325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року скасувати в частині, якою відмовлено у задоволені вимог адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , з прийняттям нового судового рішення про задоволення означеної вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код – НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області (адреса: 61002, м. Харків, вул. Алчевських, 40, ЄДРПОУ 39779919) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2401,25 грн. (дві тисячі чотириста одна гривня двадцять п`ять копійок).
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5   ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Мельнікова 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова   	
Постанова складена і підписана 28 вересня 2020 року.