ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 2а-10234/09/0470	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач), суддів:  Шальєвої В.А., Олефіренко Н.А.,  секретар судового засідання Лащенко Р.В., з участю представника позивача Гламаздіна О.О., представників відповідача Житнікова А.І., Сахонович О.О.,  розглянувши у відкритому  судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2010 року в адміністративній справі №2а-10234/09/0470 (головуючий суддя у й інстанції Єфанова О.В., повний текст рішення складено 13.09.2010 року) за позовом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до Приватного акціонерного товариства Комбінат "Придніпровський", третя особа Товариство з обмеженою  відповідальністю  "Т.Г.К." про стягнення заборгованості,-
                                                                  ВСТАНОВИВ:
          Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства Комбінат "Придніпровський" (далі - відповідач), третя особа Товариство з обмеженою  відповідальністю  "Т.Г.К." про стягнення заборгованості.
          В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що в ході аналізу додатку 5, доданого до декларацій з податку на додану вартість було встановлено, що за період з січня 2009 року по березень 2009 року у ПАТ Комбінат "Придніпровський" були взаємовідносини з Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Г.К.". Згідно з договором від 01.01.2009 року, даними декларацій з ПДВ та податковими накладними ТОВ "Т.Г.К." здійснював постачання молока на адресу ПАТ Комбінат "Придніпровський". Обсяг операцій згідно з даними декларацій та податковими накладними, отриманими ПАТ  Комбінат "Придніпровський" від ТОВ "Т.Г.К." за договором від 01.01.2009 року складає 4 853 794,70 грн., в тому числі, ПДВ - 808 965,70 грн. Вищевказані суми по податковим накладним включені ПАТ Комбінат "Придніпровський" до податкового кредиту у відповідних періодах 2009 року. В частині закупівлі молока ТОВ "Т.Г.К." мало правові відносини з ПП "Курара Плюс", ПП "ЦеPAPA", та позивач зазначає наявність фактів нікчемності договорів між зазначеними контрагентами 2008 року та липня 2009 року (довідки ДПІ в АНД районі м.Дніпропетровська). Вважає, що договір купівлі-продажу молока від 01.01.2009 року, укладений між ПАТ Комбінат "Придніпровський" та ТОВ "Т.Г.К." є таким, що укладений з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, і в силу статей  215,  228 ЦК України  є нікчемним. Наведеним підтверджується наявність правових підстав для застосування до договору купівлі-продажу молока наслідків, що передбачені  статтею 208 ГК України, оскільки ТОВ "Т.Г.К." виписало податкову накладну в порушення чинного законодавства і не мало на меті сплачувати до бюджету суму ПДВ з ціни товару, а ПАТ  Комбінат "Придніпровський" віднесло таку суму ПДВ до складу податкового кредиту (чим відповідно, зменшило податкові зобов`язання відповідного звітного періоду), що свідчить про намір на настання неправомірних наслідків у обох контрагентів.
           Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2010 року у задоволені позову відмовлено. 
           Постанову суду мотивовано тим, що позивачем не доведено фактів, які свідчили б про не відповідність змісту угоди дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків, і що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання зазначеної угоди, не надано рішення або вироку суду, в яких було б встановлено умисел конкретних фізичних осіб, що уклали угоду від імені юридичної особи, з метою, суперечною інтересам держави та суспільства.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,  позивачем подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до ст.187 КАС України обгрунтувати вимоги з зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та застосування норм права податковим органом не має можливості, оскільки станом на 16.09.2010 року постанова в повному обсязі не виготовлена.
          З урахуванням    не отримання вчасно повного тексту    постанови, позивач залишив за собою право на доповнення до апеляційної скарги.    Доповнення    до апеляційної скарги, яка подана 17.09.2010 року та дати прийняття    апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.193 КАС України в редакції 2005 року,  судом отримано не було. 
          В судовому засіданні представник позивача підтримав викладене в апеляційній скарзі та додатково зазначив про наявність постанови АНД районного суду м.Дніпропетровська від 18.07.2014 року, якою директора ТОВ "Т.Г.К." визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.205 КК України. На думку податкового органу дана постанова повністю розкриває схему діяльності фіктивних підприємств, які задіяні у вчиненні завідомо нікчемних операцій, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.
          Представники відповідача заперечували проти доводів апеляційної скарги та додаткових пояснень представника позивача.
           Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що відповідач знаходиться на податковому обліку   з 14.07.2000 року (довідка про взяття на облік платника податків №148-28-124).
          З матеріалів справи вбачається, що в період з січня 2009 року по березень 2009 року відповідач  мав взаємовідносини з Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Г.К.". Постачальником молока для відповідача, згідно з договором про закупівлю молока від 01.01.2009 року, даними декларацій з ПДВ та податковими накладними, виступав ТОВ "Т.Г.К.".    
        Обсяг операцій згідно з даними декларацій та податковими накладними, отриманими відповідачем від ТОВ "Т.Г.К." за договором від 01.01.2009 року складає 4 853 794,70 грн., в тому числі, ПДВ - 808 965,70 грн. Вищевказані суми по податковим накладним включені відповідачем до податкового кредиту у відповідних періодах 2009 року.
        ТОВ "Т.Г.К." в частині закупівлі молока мало правові відносини з ПП "Курара Плюс" та ПП "Це.PAPA". 
        З письмових пояснень позивача вбачається, що ДПІ у АНД районі м.Дніпропетровська 31.10.2008 року надіслано до ЄДР форму №18-ОПП - повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням, згідно з якою стосовно ПП "Курара Плюс" та ПП "Це.РАРА"  повідомлено про відсутність юридичних осіб за місцезнаходженням, фактичне місцезнаходження юридичної особи або адреса, за якою здійснюється зв`язок не встановлено.    Посилаючись на норми  Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб  підприємців", зокрема, п.3 ст.4 та п.6 ст.9, щодо відсутності факту державної реєстрації змін юридичної адреси, позивач вважає, що останні не мали наміру здійснювати господарську діяльність.     Таким чином позивач вважає, що наведеним підтверджується не легітимність створених ПП "Курара Плюс", ПП "Це.РАРА", в результаті чого невстановленими особами підписувались податкові накладні з метою здійснення незаконної діяльності і, як наслідок, включена  контрагентами-покупцями до податкового кредиту сума ПДВ не відповідає фактичним податковим зобов`язанням платника податку - продавця. В результаті проведених ДПІ в АНД районі м.Дніпропетровська заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження виявлено, що ТОВ "Т.Г.К." відсутнє за місцезнаходженням, фактичне місцезнаходження юридичної особи або адреса, за якою здійснюється зв`язок, не встановлено (повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням від 31.12.2008 року №252, акт від 18.11.2008 року №368/15-2/34410354 перевірки відповідності юридичної адреси підприємства його фактичному місцезнаходженню).      Таким чином, при здійсненні неправомірної підприємницької діяльності, від імені ТОВ "Т.Г.К." безпідставно отримано право на нарахування податку на додану вартість та складання податкових накладних. Позивач вважає, що відповідач умисно ухиляється від сплати податків та зборів (обов`язкових платежів), у зв`язку з чим вважає неправомірним включення покупцем до складу податкового кредиту сплачених сум ПДВ на підставі накладних, виписаних ТОВ "Т.Г.К." (підприємство з ознаками фіктивності).    
        Позивач посилається на те, що угоду (господарське зобов`язання) № 20 від 01.01.2009р. між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Г.К." було вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства; дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Г.К." були спрямовані на приховування від оподаткування доходів та прибутків. А тому, угода є нікчемною, оскільки вона суперечить моральним засадам суспільства в сфері здійснення підприємницької діяльності. Оскільки вказаний правочин є нікчемним, то визнання його недійсним не вимагається.
         Матеріалами справи підтверджено укладення відповідачем з ТОВ "Т.Г.К." 01.01.2009р. договору про закупівлю молока, відповідно до якого протягом його дії придбано і повністю оплачено молочної сировини на загальну суму разом з ПДВ  4 853 794,70 грн., що підтверджується копіями первинних документів про оприбуткування молочної сировини і зведеним реєстром по сировині.    
           На момент  укладення  зазначеного договору ТОВ "Т.Г.К.", ПП "Курара Плюс", ПП "Це.РАРА" були зареєстровані платниками ПДВ. Отже, підприємства в період постачання молока, були зареєстровані як платники податку на додану вартість, їх реєстрацію не було анульовано в порядку, передбаченому п.9.8 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (далі - Закон № 755), а тому мали право виписувати податкові накладні, а відповідач мав право на податковий кредит при придбанні молока. При цьому Закон не містить такої підстави для виключення сум з податкового кредиту, як несплата ПДВ постачальником до бюджету.    
         Відповідно до  частини 1  статті 207 Господарського кодексу України  господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з мстою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин, з порушенням, хоча б одним: з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
          Наслідки визнання господарського зобов`язання недійсним як такого, що вчинене з  метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, передбачені частиною 1  статті 208 цього Кодексу.
          Відповідно до ч.1  ст.208 Господарського кодексу України  якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.
         Вказана норма закону встановлює наслідки визнання господарського зобов`язання недійсним як такого, що вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, залежно від наявності наміру у обох сторін чи лише у однієї із сторін, а також залежно від виконання зобов`язання однією стороною або обома сторонами.
         Таким чином, виходячи з положень ч.1  ст.208 Господарського кодексу України, для застосування передбачених цією нормою наслідків необхідно встановити наявність наміру на вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, в обох сторін або в однієї зі сторін, а також факт виконання зобов`язання обома сторонами чи однією зі сторін.
                   Так, відповідно до вимог вищезазначеної норми закону у разі наявності наміру лише у однієї сторони усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.
          В той же час, виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Г.К." своїх зобов`язань, та оплата вартості товару Покупцем, є беззаперечним свідченням наявності у сторін наміру досягти правових наслідків, обумовлених договором.
          Як зазначено вище, необхідними умовами для висновку про нікчемність угоди згідно до  статті 207 Господарського кодексу України  та  статті 228 Цивільного кодексу України  є доведення факту наявності завідомо суперечної інтересам держави га суспільства мети укладення угоди сторонами, а також наявність вини у формі умислу хоча б у однієї  із сторін щодо настання відповідних наслідків.
        Посилаючись на статті  207,  208 Господарського кодексу України, як на підставу нікчемності господарських - зобов`язань, контролюючим органом не враховано характерні ознаки для таких господарських зобов`язань: вчинення їх об`єктивно призводить до порушення інтересів держави і суспільства в цілому, наявним повинно бути недотримання саме нормативних актів, які визначають соціально-економічні основи держави і суспільства та такі господарські зобов`язання характеризуються суб`єктивним наміром сторін (сторони) порушити вимоги закону, оскільки вони укладаються з метою, яка заздалегідь суперечить інтересам держави і суспільства.
       Для того, щоб намір однієї особи міг бути підставою для висновку про вчинення зобов`язання з метою, яка завідомо суперечить інтересам: держави і суспільства, він має бути підтверджений певними засобами доказування, які б давали можливість судити про наявність волі та безпосередній зміст такої волі, (усвідомлення протиправності угоди, свідомо допускати настання протиправних наслідків, та інше).
          Позивачем не доведено фактів, які свідчили про те, що зміст угоди не відповідає  дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків і що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання зазначеної угоди.
        Сам по собі договір № 20 "Про закупку молока" не є таким, що суперечить інтересам держави та суспільства; на час його укладення та виконання сторони були і є належним чином зареєстрованими та платниками податку на додану вартість. 
       Якщо контрагент за договором не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету чи подачі звітності до податкових органів, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, і не є підставою для висновку про нікчемність укладених угод.
          Встановлені  статтею 208 ГК України  санкції можуть бути застосовані лише за доведення мети; суперечної інтересам держави, і тому при вирішенні цього спору факт порушення угодою публічного порядку може бути підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій, зокрема конфіскації. Отже, предметом дослідження у даній справі має бути встановлення умислу підприємства на укладання угоди з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства.
          У матеріалах справи відсутні обставини, встановлені на підтвердження того, що укладаючи угоду, сторони діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства.
          Встановлені судом факти свідчать про те, що відповідач сплатив продавцю в ціні товару податок на додану вартість.
        Угода не є такою, що суперечить інтересам держави та суспільства. Обумовлений договором товар не виключено законом із цивільного обігу, на торгівлю ним не вимагалась ліцензія, не було й інших законодавчих обмежень стосовно його купівлі-продажу.
        Позивачем не доведено того, що договір є таким, що суперечить інтересам держави та суспільства, чи носить умовних характер, або того, що наслідком виконання угоди стало безпідставне одержання з державного бюджету коштів у вигляді податку на додану вартість.
Таким чином, відсутні і підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених  статтею 208 Господарського кодексу України.
        Таким чином, щодо застосування  ст. 207    ГК України, суд першої інстанції, і з цим погоджується судова колегія,    зазначив, що приймаючи рішення про визнання нікчемним правочину, необхідно        вказати, в чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, і хто з її учасників мав умисел на досягнення цієї мети. Санкції не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов`язкових платежів) однією зі сторін договору. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину.
       В той же час, виконання Приватним підприємством "Т.Г.К." своїх зобов`язань щодо поставки товару (доказів іншого не надано), та оплата вартості товару покупцем, підтверджує наявність у сторін наміру досягти правових наслідків, обумовлених договором.
          Необхідними умовами для висновку про нікчемність угоди згідно до статті  207 Господарського кодексу України  та  статті 228 Цивільного кодексу України  є доведення факту наявності завідомо суперечної інтересам держави та суспільства мети укладення угоди між сторонами, а також наявність вини у формі умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків, зокрема, на ухилення від сплати податків.
        В ході розгляду справи, позивачем не доведено фактів, які свідчили б про те, що зміст угоди не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків, і що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання зазначеної угоди, в    межах заявленої скарги та доповнень до неї, будь - яких нових    мотивів та зазначення фактів на спростування висновків суду першої інстанції, заявником не наведено.
        Договір від 01.01.2009 року "Про закупівлю молока" не є таким, що суперечать інтересам держави та суспільства, оскільки    заявником апеляційної скарги    всупереч    ст. 71 КАС України    не доведено правомірність та обґрунтованість    доводів    позовної заяви та вимог апеляційної скарги.
          Що стосується пояснень представника позивача про наявність постанови АНД районного суду м.Дніпропетровська від 18.07.2014 року, якою директора ТОВ "Т.Г.К." визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.205 КК України, колегія суддів зазначає, що кримінальна справа відносно директора ТОВ "Т.Г.К." та постанова не були доводами ні при подачі позову до суду, ні при подачі апеляційної скарги.
          Крім того, колегія суддів зазначає, що за приписами ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог  апеляційної скарги.
         Відповідно до частин першої, другої та третьої  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
         Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
          З огляду на вищевикладене, судова колегія суддів не вбачає підстав для застосування  ст. 317 КАС України, та вважає, що прийняте судом    першої інстанції рішення по даній справі є законним та обґрунтованим,    підстав для    задоволення апеляційної скарги, немає.        
          Керуючись ст. ст.  6,  7,  8,  9,  242,  243,272,  286,  308,  315,  317,  321,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                               ПОСТАНОВИВ:
     
           Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби  залишити  без задоволення.
           Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2010 року в адміністративній справі №2а-10234/09/0470 за позовом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до Приватного акціонерного товариства Комбінат "Придніпровський", третя особа Товариство з обмеженою  відповідальністю  "Т.Г.К. про стягнення заборгованості залишити без змін.
         Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 24 червня 2020 року, в повному обсязі постанова складена відповідно до ст.243 КАС України.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.        

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко