ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 р.	Справа № 440/663/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Рєзнікової С.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 13.03.20 року по справі № 440/663/20
за позовом                       ОСОБА_1  
до                       ІНФОРМАЦІЯ_1                              
про визнання протиправним та скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправним та скасування пункту 4 наказу Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 №552 від 09 грудня 2019 року "Про результати службового розслідування" щодо притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності.
Позов обґрунтований тим, що пунктом 4 наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 №552 від 09 грудня 2019 року позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання і процентної надбавки за вислугу років. Підставою для винесення наказу в оскаржуваній частині стало встановлення службовим розслідуванням завдання матеріальної шкоди ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок стягнення за рішенням Господарського суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року у справі №917/1512/16 з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії грошових коштів в сумі 60256,35 грн на підставі укладеного між ними договору оренди комерційної нерухомості №504-11 від 01 жовтня 2015 року. З пунктом 4 вказаного наказу позивач не погоджується, оскільки за змістом пунктів 10-11 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України №243/95 від 23 червня 1995 року, обмежену матеріальну відповідальність несуть командири (начальники) військових частин, які своїми розпорядженнями порушили встановлений порядок обліку, зберігання, використання, перевезення військового майна, а оскільки позивач не підписував договір оренди комерційної нерухомості №504-11 від 01 жовтня 2015 року, укладений між ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» та ІНФОРМАЦІЯ_4 , та не приймав жодних розпоряджень щодо його укладання та виконання, підстави для притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності відсутні. Матеріали службового розслідування не містять доказів того, що позивачем заподіяно державі шкоду недбалим виконанням своїх службових обов`язків, передбачених військовим статутом та посадовою інструкцією.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року вказаний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 4 наказу Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 №552 від 09 грудня 2019 року "Про результати службового розслідування" щодо притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.         
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при застосуванні Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-В (далі - Положення №243) командування не вийшло за межі відповідальності, встановленої в ст. 5 визначає Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №38 від 28 березня 2015 року ОСОБА_1 призначений на посаду начальника відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 , а згідно із наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №64 від 30 березня 2015 року з 28 березня 2015 року прийняв справи за відповідною посадою та приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно до витягу з наказу командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (по стройовій частині) №270 від 07 листопада 2019 року майор ОСОБА_1 , офіцер відділу забезпечення Полтавського обласного військового комісаріату, на підставі наказу Першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України №112дск від 17 жовтня 2019 року прибув 06 листопада 2019 року до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » , які залучаються та беруть безпосередню участь в операції об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стимулювання збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях з метою виконання службових (бойових) завдань.
01 жовтня 2015 року між ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» (орендодавець) та ІНФОРМАЦІЯ_4 (орендар) в особі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 укладено договір оренди комерційної нерухомості №504-11, згідно із пунктом 1.1 якого орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування комерційну нерухомість, розташовану в АДРЕСА_1 , загальною площею 264,4 м2 .
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року у справі №917/1512/16 стягнуто з Полтавського обласного військового комісаріату на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії грошові кошти в сумі 60256,35 грн, з них - 52226,64 грн основного боргу за договором оренди комерційної нерухомості №504-11 від 01 жовтня 2015 року, укладеним між ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» та ІНФОРМАЦІЯ_4 , - 1292,82 грн інфляційних витрат, 562,14 грн річних, 6174,75 грн пені.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №477 від 31 жовтня 2019 року відповідно до рапорту від 28 жовтня 2019 року вх.№90/3 з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб, керуючись вимогами пункту 2.1 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №608 від 21 листопада 2017 року, призначено службове розслідування за фактом стягнення з Полтавського обласного військового комісаріату у 2017 році бюджетних коштів відповідно до рішення суду на користь ПАТ «Укртелекому» у сумі 60256,35 грн.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №519 від 21 листопада 2019 року продовжено службове розслідування за фактом стягнення з Полтавського ОВК у 2017 році бюджетних коштів відповідно до рішення суду на користь ПАТ «Укртелекому» у сумі 60256,35 грн.
Відповідно до Акту службового розслідування, затвердженого військовим комісаром Полтавського обласного військового комісаріату 09 грудня 2019 року, під час проведення службового розслідування (з урахуванням попередніх розслідувань, які проведені наказами військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №211 від 24 червня 2016 року, №69 від 10 лютого 2017 року) встановлено:
«У зв`язку з формуванням ІНФОРМАЦІЯ_6 на підставі спільних директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 01 липня 2015 року №Д-322/1/20дск військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_3 доручив офіцеру відділення комплектування Лохвицько-Чорнухинського ОРВК капітану М.Максютенку, який на той час виконував обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 , на підставі довіреності від 14 серпня 2015 року № 2/1928 укласти з Чорнухинською районною радою Полтавської області та ПАТ «Укртелеком» договір оренди комунального майна-нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 . Проте договір оренди № 504-11 від 01 жовтня 2015 року був укладений без участі Чорнухинської ради, яка мала бути платником орендної плати. При цьому також у порушення пункту 5.7.4 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України №300 від 16 липня 1997 року, до підписання договір попередньо начальником відділу фінансового забезпечення і помічником військового комісара з правової роботи на відповідність чинному законодавству, встановленим цінам та забезпеченості коштами не перевірявся. У результаті такого порушення порядку укладання господарського договору Полтавський ОВК всупереч положенням частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України взяв бюджетні зобов`язання за відсутності бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Через невиконання господарського зобов`язання щодо здійснення орендної плати за договором №504-11 згідно із рішенням Господарського суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року у справі №917/1512/16 , яке набрало законної сили 12 грудня 2017 року, з ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії - 60256,35 грн. ІНФОРМАЦІЯ_7 капітан М. Максютенко передав посаду військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковнику ОСОБА_3 (наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 17 лютого 2015 року № 302) і вибув для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 . На підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02 лютого 2017 року №53 проведено додаткове службове розслідування, за висновками якого капітана ОСОБА_4 визнано винним у заподіянні шкоди державі та прийнято рішення про притягнення його до повної матеріальної відповідальності шляхом звернення до суду. Згідно із рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 04 квітня 2018 року по справі № 549/14/18, яке набрало законної сили на підставі рішення Апеляційного суду Полтавської області від 06 січня 2018 року та ухвали Верховного суду від 25 січня 2019 року, у задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_3 про притягнення капітана ОСОБА_4 до повної матеріальної відповідальності відмовлено. Крім цього, відповідно до пункту 29 Положення  №243, з метою притягнення до матеріальної відповідальності капітана М. Максютенка матеріали службового розслідування направлялись до місця проходження служби командиру військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ). Проте до матеріальної відповідальності капітан М. Максютенко командуванням військової частини НОМЕР_4 не притягнутий у зв`язку з судовим рішенням по справі №549/14/18 (згідно із листом командира військової частини). При проведенні цього службового розслідування капітан ОСОБА_4 у поясненні підтвердив, що при формуванні ІНФОРМАЦІЯ_6 отримав задачу про розміщення військового комісаріату на фондах органів місцевого самоврядування від ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_5 . Враховуючи викладене, комісія робить висновок, що порушення порядку укладення договору №504-11, яке призвело до заподіяння збитків державі, сталося через службову недбалість капітана ОСОБА_4 . Тому відповідно до пункту 10 Положення №243 він може бути притягнутий до обмеженої матеріальної відповідальності. Також розслідуванням установлено, що під час формування ІНФОРМАЦІЯ_6 обов`язки начальника відділення забезпечення виконував майор ОСОБА_6 . На нього були покладені обов`язки щодо керівництва відповідними службами щодо матеріального та технічного забезпечення районних (міських) військових комісаріатів області і тому саме він згідно зі статтею 78 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України і пункту 3.1.9 Положення №300 повинен був подавати військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 пропозиції щодо розподілу між підрозділами казармено-житлового фонду, правильно визначати потреби та знати рівень забезпеченості Р(М)ВК області матеріальними засобами і коштами у підпорядкованих службах для забезпечення бойової та мобілізаційної готовності, бойової готовності спеціальних споруд, бойової підготовки і виховної роботи та створення необхідних матеріально-побутових умов особовому складу. Згідно з пунктом 3.1 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом· Міністерства оборони України від 03 липня 2013 року № 448, на квартирно-експлуатаційну службу військової частини покладаються обов`язки щодо утримання, експлуатації і проведення своєчасного поточного ремонту фондів і територій військових містечок, квартирного майна, що передані військовій частині, та організації збереження та матеріальний облік фондів і територій військових містечок, квартирного майна та земельних ділянок, переданих військовій частині на утримання та експлуатацію, проведення їх інвентаризації. У свою чергу майор ОСОБА_6 як посадова особа, на яку покладались обов`язки з керівництва квартирно-експлуатаційною службою, самоусунувся від розробки та подання для підписання військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 проекту договору оренди будівлі для Чорнухинського РВК, як це він повинен був здійснити відповідно до пункту 5.7.3 Положення №300. А після укладання договору № 504-11 - не контролював його виконання. У зв`язку з викладеним, комісія вважає за можливе притягнути майора ОСОБА_7 до обмеженої матеріальної відповідальності. Крім того, комісія при проведенні розслідування встановила, що підполковник ОСОБА_8 при прийомі посади військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 про порушення порядку укладання договору № 504-11 військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 не доповідав. У подальшому хід виконання договору № 504-11 не контролював, про наявність заборгованості з орендної плати командуванню ІНФОРМАЦІЯ_3 в установленому порядку не повідомляв. Таким чином, підполковник ОСОБА_8 не виконував належним чином обов`язки військового комісара, передбачені вимогами пункту 15 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №389 від 03 червня 2013 року, згідно з якими він був зобов`язаний вживати заходи до запобігання порушенням під час використання майна, а також з відшкодування винними особами заподіяної шкоди в порядку, встановленому законодавством. Комісія теж вважає за можливе притягнути підполковника ОСОБА_9 до обмеженої матеріальної відповідальності.»
Пунктом 4 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» №552 від 09 грудня 2019 року за неналежне виконання обов`язків начальника відділення забезпечення Полтавського ОВК, що призвело до збитків на суму 60256,35 грн, керуючись статтею 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі», пунктами 10, 26 Положення №243, притягнуто офіцера відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 (колишнього начальника відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 ) майора ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання і процентної надбавки за вислугу років на день підписання наказу про притягнення до матеріальної відповідальності.
Не погодившись з наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» №552 від 09 грудня 2019 року у частині притягнення його до обмеженої матеріальної відповідальності (пунктом 4), позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв не в межах повноважень, не в порядку та не в спосіб, передбачені чинним законодавством.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Відповідно до частини другої статті 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV (далі - Статут), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 9 Статуту визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
В силу статті 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» № 160-IX від 03 жовтня 2019 року (далі - Закон №160-ІХ у редакції, чинній на час винесення наказу №552 від 09 грудня 2019 року).
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №160-ІХ, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності /пункт 4/, а пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано /пункт 5/.
Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону №160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Таким чином, єдиною підставою для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності є завдання ним шкоди неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків. При цьому притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності можливо лише за наявності: 1) шкоди, 2) протиправної поведінки (невиконання чи неналежного виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків); 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою, 4) вини особи в завданні такої шкоди.
Обґрунтовуючи завдання позивачем шкоди, відповідач посилався на рішення Господарського суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року у справі №917/1512/16, яким стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії грошові кошти в сумі 60256,35 грн, з них - 52226,64 грн основного боргу за договором оренди комерційної нерухомості №504-11 від 01 жовтня 2015 року, укладеним між ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» та ІНФОРМАЦІЯ_4 , 1292,82 грн -інфляційних витрат, 562,14 грн річних, 6174,75 грн - пені.
Дослідивши вказане рішення суду, а також договір оренди комерційної нерухомості №504-11 від 01 жовтня 2015 року, суд дійшов наступних висновків.
Так, 01 жовтня 2015 року між ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» (орендодавець) та ІНФОРМАЦІЯ_4 (орендар) в особі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 укладено договір оренди комерційної нерухомості №504-11.
Згідно з пунктом 1.1 цього договору орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування комерційну нерухомість , розташовану в АДРЕСА_1 , загальною площею 264,4 м2.
Пунктом 3.1 договору визначено, що за домовленістю сторін орендна плата складається з плати за приміщення, а саме: орендної плати за базовий місяць оренди майна починаючи з 01 жовтня 2015 року становить 1 (одна) грн. 43 коп. за 1 м2 орендованої площі без урахування ПДВ. Орендна плата за базовий місяць оренди за 264,4 м" всіє орендованої площі становить 378 (Триста сімдесят вісім) грн. 09 коп., без урахування ПДВ, яку сплачує орендар. Всього розмір орендної плати за перший місяць з урахуванням відшкодування витрат на утримання майна та експлуатаційних витрат становить 3000 (Три тисячі) грн. 00 коп. з ПДВ за 264,4 м2. В орендну плату включено усі витрати пов`язані з використанням орендованого приміщення, крім витрат на електроенергію. Розмір місячної орендної плати є фіксованим та не підлягає коригуванню на індекс інфляції.
Оплата орендної плати за перший місяць оренди здійснюється орендарем не пізніше 5 робочих днів після підписання акту приймання-передачі орендованого майна (пункт 3.7 договору).
Орендна плата сплачується орендарем шляхом перерахування у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця до 20 числа розрахункового місяця (пункт 3.9 договору).
У разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим Договором, орендар на вимогу орендодавця сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення, починаючи з 21 числа розрахункового місяця (пункт 8.2 договору).
Додатками до договору є: акт приймання-передачі майна (додаток 1). Розрахунок плати за оренду нерухомого майна ПАТ "Укртелеком" (додаток 2). Зведений розрахунок вартості послуг на утримання комерційної нерухомості (додаток 3) (а.с. 33-34).
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року у справі №917/1512/16 встановлено, що "будь-яких доказів того, що договір оренди від 01.10.2015р. №504-11 визнано недійсним, відповідач не надав. Крім того, відповідач визнав, що фактично орендував вказане у договорі приміщення протягом зазначеного у позові періоду та за Актом приймання-передачі майна від 31.07.2016р. (а.с. 28) повернув його орендодавцю. Проте, протягом усього часу користування майном відповідач жодного разу не сплатив оренду плату і інші визначені договором платежі, що не заперечується самим відповідачем. Відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов`язання."
Враховуючи викладене, стягнуті з Полтавського ОВК на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії грошові кошти в сумі 60256,35 грн не можуть вважатися прямою дійсною шкодою у розумінні Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», оскільки підставою стягнення в судовому порядку таких коштів стало невиконання Полтавським ОВК взятих на себе господарських зобов`язань перед користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії за договором оренди комерційної нерухомості №504-11 від 01 жовтня 2015 року, а не завдання ІНФОРМАЦІЯ_4 збитків, спричинених діями та рішеннями ОСОБА_1 .
Крім того, на момент підписання договору №504-11 від 15 жовтня 2015 року відповідач був ознайомлений з його змістом та погодився із наведеними вище умовами такого договору шляхом його підписання уповноваженою особою (військовим комісаром ОСОБА_2 ), а відтак, свідомо взяв на себе зобов`язання по понесенню витрат на виконання цього договору, що також не дозволяє віднести присуджену до стягнення з Полтавського ОВК суму грошових коштів до шкоди, завданої ОСОБА_1 .
Таким чином, рішення Господарського суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року у справі №917/1512/16 не є доказом наявності шкоди, завданої Полтавському ОВК позивачем.
На підтвердження наявності протиправної поведінки позивача у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків на посаді начальника відділення забезпечення Полтавського ОВК відповідач надав суду копію Функціональних обов`язків начальника відділення забезпечення, затверджених військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 26 травня 2014 року (а.с.74-75).
Відповідно до змісту цих Функціональних обов`язків начальник відділення забезпечення у воєнний час відповідає за: матеріальне і технічне забезпечення ОВК, МРВК області підпорядкованими службами, утримання фонду ОВК, комунальних споруд, стан пожежної безпеки, заходи безпеки при проведенні ремонтів на території ОВК, правильність використання автотранспорту ОВК та РМВК області, за своєчасне проведення інвентаризації матеріальних засобів ОВК, РМВК, за своєчасне подання звітів згідно табелю донесень. Начальник відділення забезпечення зобов`язаний: приймати участь в розробці плану бойової та мобілізаційної готовності та організовувати його виконання по своїй спеціальності; керувати роботою, спрямованою на поліпшення матеріально-побутового стану особового складу ОВК; своєчасно надсилати запити та організовувати отримання, охорону і видачу речового майна; слідити за правильним використанням, збереженням, охороною та обліком речового майна в підрозділі та на складі; забезпечити пошив обмундирування офіцерам, прапорщикам та контролювати його якість; своєчасно надсилати запити по встановленим нормам та отримувати пальне, мастильні матеріали, спеціальні рідини та технічні засоби; організовувати правильну експлуатацію технічних засобів служби; організовувати здачу відроблених мастильних масел; контролювати витрату пального і мастильних засобів і проводити заходи по їх економному використанню, контролювати оформлення путівок; організовувати відправку в ремонт автомобільної техніки і отримання її з ремонту; організовувати правильне та своєчасне забезпечення військовослужбовців документами по їх перевезенню; організовувати правильну технічну експлуатацію і своєчасний ремонт всього фонду ОВК, комунальних споруд, обладнання; забезпечувати правильне і економне витрачання палива, води, електричної енергії, а також грошових коштів та матеріалів; слідкувати за дотриманням в належному стані території, джерел водопостачання, внутрішнього водоводу та каналізації і тепломережі; організовувати роботу по своєчасній підготовці до експлуатації адміністративного фонду; організовувати контроль за протипожежним станом будівель, споруд, проводити перевірки пожежного інвентарю; забороняти проводити вогненебезпечні роботи на території ОВК без додержання спеціальних правил.
Беручи до уваги те, що до функціональних обов`язків начальника відділення забезпечення, посаду якого займав позивач, не належать повноваження з контролю за укладанням господарських договорів та їх виконанням, а також з надання правової оцінки проектів господарських договорів, що підлягають укладанню, а належать повноваження, які стосуються лише матеріального та технічного забезпечення ОВК, суд доходить висновку про недоведення відповідачем наявності в діях (поведінці) позивача ознак протиправності внаслідок неналежного виконання ним обов`язків військової служби або службових обов`язків на посаді начальника відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Посилання апелянта на пункти 3.1.9, 5.7.3, 5.7.4 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №300 від 16 липня 1997 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 грудня 1997 року за № 615/2419, пункти 1.3 та 3.1 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №448 від 03 липня 2013 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 вересня 2013 року за № 1590/24122, не спростовує вищенаведені висновки суду, адже положеннями таких пунктів не покладено на начальника відділення забезпечення Полтавського ОВК обов`язок контролювати укладання та виконання господарських договорів.
В свою чергу за відсутності шкоди, завданої позивачем, та його протиправної поведінки відсутні причинний зв`язок між протиправною поведінкою позивача і завданою шкодою та вина позивача в завданні шкоди.
Таким чином, у ході судового розгляду справи відповідачем не доведено наявності підстави та умов для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, встановлених статтею 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
Крім того, згідно з пунктом 4 наказу №552 від 09 грудня 2019 року позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання і процентної надбавки за вислугу років.
Водночас нормами статті 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», чинними на час винесення вказаного наказу, встановлено, що особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність. Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.
Отже, законом передбачено, що матеріальна відповідальність настає у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.
А відтак, відповідач визначив розмір матеріальної відповідальності з порушенням вимог статті 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
Зі змісту пункту 4 наказу №552 від 09 грудня 2019 року вбачається, що розмір матеріальної відповідальності визначений відповідачем на підставі пунктів 10 та 26 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, яка втратила чинність згідно із Законом № 160-IX - 31 жовтня 2019 року.
Так, відповідно до норм вказаних пунктів військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. Розміри місячного грошового забезпечення визначаються відповідно до основних посадових окладів та окладів за військові (спеціальні) звання і процентних надбавок за вислугу років на день підписання наказу про притягнення до матеріальної відповідальності.
Таким чином, притягаючи позивача 09 грудня 2019 року до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання і процентної надбавки за вислугу років, відповідач застосував нечинні на час винесення наказу норми Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, що є самостійною та достатньою підставою для визнання протиправним та скасування пункту 4 наказу Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 №552 від 09 грудня 2019 року "Про результати службового розслідування".
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість доводів позивача щодо протиправності наказу Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 №552 від 09 грудня 2019 року "Про результати службового розслідування" щодо притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності та наявності підстав для його скасування. Відтак, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
В контексті вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема   людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 311, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2020 року по справі № 440/663/20 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.В. Мельнікова    С.С. Рєзнікова