ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5385/20 Справа № 176/101/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Крамар О. М. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В., 
за участю секретаря Василенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» 
на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року 
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

В С Т А Н О В И Л А:

       В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що в період з 15.04.1994 р. по 09.08.2002 р. працював на посаді підземного прохідника ш.«Інгульська» «Інгульський» рудник «СхідГЗК»; з 17.09.2003 р. по 29.01.2004 р. - на посаді підземного прохідника ш.«Інгульська» «СхідГЗК»; з 01.07.2011 року по 09.08.2013 року - на посаді підземного прохідника ш.«Новокостянтинівська» ДП «СхідГЗК», правонаступником вищезазначених підприємств є Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі – відповідач ДП «СхідГЗК»), виконував роботи в особливо важких та особливо шкідливих умовах праці. 
Загальний стаж роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів складає 11 років. 
Відповідно до п.п. 9,10, 14 акту Форми П-4, 28.01.2014 року Українським НДІ промислової медицини йому було встановлено діагноз: - радикулопатія попереково-крижова (Г5, 81) та шийна (С5-С8) рецидивуючий перебіг, з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейроваскулярним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом, остеоартрозом правого плечового суглоба (ПФС другого ст.) остеоартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст.), колінних суглобів (ПФ другого ст.); (далі по тексту - радикулопатія); - хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст.) ЛН першого ст.; - нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху).
       Відповідно до п.17 акту Форми П-4, причинами виникнення професійного захворювання позивача є робота в умовах важкої праці, пилу та шуму, параметри яких перевищували норми.
У зв`язку із заподіянням шкоди, він 25.02.2014 року, пройшов огляд медико- соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% та встановлено третю групу інвалідності з 24.02.2014 року - безстроково.
Відповідно до висновку про умови та характер праці йому протипоказана робота у умовах тяжкої фізичної праці, вимушеної робочої пози, дії шуму, запиленості повітря, в несприятливих кліматичних умовах, що підтверджується довідкою до акта МСЕК серії 10ААВ №761998.
У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває больові відчуття, а саме: слабкість, задишку, дихальний дискомфорт, що посилюється при незначному фізичному навантаженні, швидку втомлюваність, сухий, періодично з відходженням в`язкого жовтого мокротиння, кашель, тяжкість в грудній клітині, загальне нездужання, біль у хребті, що посилюється під час руху, фізичному навантаженні, у великих суглобах нижніх кінцівок, зниження слуху.
Тривалий процес лікування, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. В тому числі він не має можливості приділяти належної уваги своїй родині.
       Вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання.Просив стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» на його користь 283 380 (двісті вісімдесят три тисячі триста вісімдесят) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
       Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року позов задоволено.
       Стягнуто з Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат», код ЄДРПОУ 14309787, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 - 283 380 (двісті вісімдесят три тисячі триста вісімдесят) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Вирішено питання про судові витрати.
       Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
       В обґрунтування скарги посилається на те, що судом було неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів, що позбавило відповідача можливості доведення того, що позивач може працевлаштуватися на іншу роботу. Крім того зазначає, що стягнута судом сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, відповідач в повному обсязі виконував обов`язки, передбачені ст.ст.153,158 КЗпП щодо забезпечення належних умов праці. Відповідач вважає, що стійка втрата професійної працездатності була встановлена позивачу в 2014 році, тому необхідно виходити з мінімального розміру заробітної плати станом на 2014 рік та враховувати, що втрата професійної працездатності відбулася тільки на 60 %. 
       Позивач подав пояснення, в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін.
       Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 , виданої на ім`я позивача - ОСОБА_1 , останній дійсно працював: в період з 15.04.1994 року по 09.08.2002 року - на посаді підземного прохідника ш. «Інгульська» «Інгульський» рудник «СхідГЗК»; в період з 17.09.2003 р. по 29.01.2004 р. - на посаді підземного прохідника ш. «Інгульська» «СхідГЗК»; та в період з 01.07.2011 року по 09.08.2013 року - на посаді підземного прохідника ш. «Новокостянтинівська» ДП «СхідГЗК» (а.с.38-43).
Актом № 2-14 НК форми П розслідування причин виникнення професійного захворювання від 13.02.2014 року було встановлено, що причинами професійного захворювання позивача ОСОБА_1 стали: показники важкості праці (потужність зовнішньої роботи, маса вантажу, що піднімається та переміщується вручну одноразово, робоча поза в % до тривалості зміни (вимушена, фіксована), кількість вимушених нахилів корпусу, переміщення у просторі (походи обумовлені технологічним процесом на протязі зміни) та тип вібрації); показники мікроклімату. Також, виходячи з найгірших показників, працю ОСОБА_1 віднесено до ІІІ класу 4-го ступеню шкідливості та небезпеки (а.с.10-13).
Відповідно до п.17 акту Форми П-4, причинами виникнення професійного захворювання позивача є робота в умовах важкої праці, пилу та шуму. параметри яких перевищували норми, а саме:
1. рівень фізичного перенавантаження:
- потужність зовнішньої роботи, Вт. кг/м, до 180/50300 при нормативному значенні до 91/47000
- маса вантажу, що піднімається та переміщується вручну одноразово - 40 кг при допустимій до 30 кг
- робоча поза в % до тривалості зміни. Вимушена, фіксована: 34,7/1,2 при нормативному значенні 25/0
- кількість вимушених нахилів корпусу (всього/під кутом більше 30°) - 260/57 при допустимій 100/0
- переміщення у просторі (походи, обумовленні технологічним процесом протягом зміни) в метрах по горизонталі 4000 при допустимому до 4000.
2. Тип вібрації:
- локальна 134 при нормі 112
- технологічна 132 при нормі 92
- транспортно-технологічна 126 при нормі 101
3. Мікроклімат:
- температура повітря 12-13 С при нормі 19-23 С
- відносна вологість - до 99% при нормі до 75%
- швидкість руху повітря - 0,6 м/с при нормі до 0,5 м/с
- еквівалентний рівень шуму -105-115 дБА при нормі 80 дБА
4. Запиленість повітря робочої зони:
- Пил, аерозоль дезитеграції, природна, мінеральна, радіоактивна - 7,4 мг/м3 при ГДК=2,0 мг/м3. Термін дії протягом за зміну - 80%
Згідно довідки МСЕК серії 10 ААВ № 761998 від 25.02.2014 року ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності, визначено ступінь втрати професійної працездатності 60%, з 24.02.2014 року, безтерміново. Причиною інвалідності є професійне захворювання (а.с.8).
Відповідно до медичного висновку лікарсько - експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально - профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 28.01.2014 року № 192, комісією встановлено професійне захворювання у ОСОБА_1 (а.с.14-16).
На підставі наказу № 297 від 09.08.2013 року позивач ОСОБА_1 звільнений, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, п.2 ст.40 КЗпП України.
У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває больові відчуття, а саме: слабкість, задишку, дихальний дискомфорт, що посилюється при незначному фізичному навантаженні, швидку втомлюваність, сухий, періодично з відходженням в`язкого жовтого мокротиння, кашель, тяжкість в грудній клітині, загальне нездужання, біль у хребті, що посилюється під час руху, фізичному навантаженні, у великих суглобах нижніх кінцівок, зниження слуху.
Тривалий процес лікування, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань.
Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію.
Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Згідно з ст. 6 Закону України «Про охорону праці», умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров 'я чи настання смерті були б неможливими.
Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.  У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Відповідно до ст. 1 Гірничого закону України, до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо- геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я, їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо).
Згідно з ст.38 Гірничого закону України, до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах.
За таких обставин, з огляду на вище зазначені норми Законів, судом встановлено що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання.
Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15). 
       Враховуючи характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань позивача, істотності недоотриманих благ, керуючись принципом розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам процесуального та матеріального права на підставі досліджених доказів. 
       Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом було неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів не можуть бути прийняті до уваги, враховуючи що така ухвала в апеляційному порядку відповідачем не оскаржувалась.
       Посилання скаржника на те, що відповідач в повному обсязі виконував обов`язки, передбачені ст.ст.153,158 ЦПК України щодо забезпечення належних умов праці, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки саме негативні показники важких умов праці та мікроклімату спричинили виникнення хронічних захворювань у позивача. 
Відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
       Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
       Доводи апеляційної скарги про те, що стійка втрата професійної працездатності була встановлена позивачу в 2014 році, тому необхідно виходити з мінімального розміру заробітної плати станом на 2014 рік, підлягають відхиленню оскільки пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
       Таким чином, враховуючи, що починаючи з 24.02.2014 року, позивач є непрацездатним із втратою 60 % професійної працездатності безстроково, у зв`язку з чим моральна шкода, яка йому завдається з дня отримання професійної травми, продовжує йому завдаватись і по теперішній час,  суд першої інстанції правильно і обґрунтовано встановив йому розмір завданої моральної шкоди у сумі 283 380 грн  = 60 х 4 723 грн (місячний розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2020 року встановлений ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»).
Визначена судом першої інстанції сума відшкодування моральної шкоди відповідає принципу розумності, виваженості і справедливості.
       Отже, передбачених ст.376 ЦПК України порушень норм процесуального та матеріального права, які б могли призвести до скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» – залишити без задоволення.
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 
2020 року — залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: О.П.Варенко 

Судді: В.С.Городнича

                                                                                                        О.В.Лаченкова