ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 464/4725/16
провадження № 61-16098 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров Владислав Володимирович,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 березня 2017 року в складі судді Чорної С. З. та на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2017 року в складі колегії суддів Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом, в якому просила: 
- визнати укладеним та дійсним з моменту укладення договір банківського вкладу від 16 лютого 2015 року № 005-13405-160215 із сумою вкладу 7940 доларів США під 5,5 % річних, укладений між нею та АТ «Дельта Банк»; 
- визнати право ОСОБА_1 на відшкодування коштів вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування, за договором банківського вкладу від 16 лютого 2015 року № 005-13405-160215; 
- відшкодувати позивачу розмір понесених судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу.
 
В обґрунтування позову посилається на те, що 16 лютого 2015 року уклала з ПАТ «Дельта Банк» договір № 005-13405-160215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США із сумою вкладу 7940 доларів США під 5,5 % річних із залученням вкладу на строк до 17 травня 2015 року. 
 
Пунктом 2.1 цього договору визначено, що договір діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним. 
 
У березні 2015 року в банку введено тимчасову адміністрацію, а в жовтні 2015 року розпочато процедуру ліквідації «ПАТ «Дельта Банк».
 
У вересні 2015 року позивач подала до Фонду гарантування вкладів заяву про виплату суми страхового відшкодування, відповіді на яку вона не отримала. 
 
На початку жовтня позивачу стало відомо про прийняття рішення щодо нікчемності договору банківського вкладу (депозиту) від 16 лютого 2015 року № 005-13405-160215, укладеного між АТ «Дельта Банк» та нею. 
 
Відповідачі заперечують дійсність вищезазначеного договору банківського вкладу (депозиту) та відмовились виплатити їй гарантовану суму компенсації. 
 
Вважає, що всі вимоги, встановлені статтею 203 ЦК України, при укладанні та виконанні договору № 005-13405-160215 були додержані в повному обсязі і підстави для визнання цього правочинну недійсним відсутні, а договір не може бути визнаний нікчемним у відповідності до частини другої статті 215 ЦК України і тому має бути визнаний дійсним.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15 березня 2017 року в задоволені позову ОСОБА_1 до АТ «Дельта Банк», ФГВФО, уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. про визнання дійсним договору банківського вкладу відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що грошові кошти для позивача надходили всупереч умов договору, а саме шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи, тому такі грошові кошти не є вкладом у розумінні статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
 
Уважав, що у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, тому такі позови не підлягають задоволенню.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 березня 2017 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та встановив дійсні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.  
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.
 
На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року зупинено касаційне провадження у даній справі до закінчення розгляду Великою палатою Верховного Суду справи № 750/3917/17.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2020 року поновлено касаційне провадження у даній справі.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувані рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
 
Зазначає, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору банківського вкладу, уклали та виконували його, а у договорі не було заборони для внесення коштів з рахунку іншої особи.
 
Стверджує, що сторони договору уклали додаткову угоду, якою внесли зміни до пункту 1.8 договору банківського вкладу, передбачивши можливість внесення коштів на банківський рахунок вкладника з рахунку іншої особи.
 
Зазначає, що при укладенні з нею договору банківського вкладу банк не повідомив позивача у письмовій формі, що на неї не будуть поширюватися гарантії, передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
 
Вважає, що обрала правильний спосіб захисту, оскільки не змогла отримати гарантованої суми відшкодування, а тому звернулася до суду з метою оспорення «нікчемності» договору та визнання її права на повернення вкладу.
 
Стверджує, що на час укладення договору та внесення грошових коштів на її банківський рахунок банк не був неплатоспроможним, жодних пільг чи переваг окремим кредиторам договір вкладу позивача з банком не передбачає, тому відсутні підстави вважати такий договір нікчемним.
 
Заперечення/відзив на касаційну скаргу
 
У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на дану касаційну скаргу від Заставного Р. А. , який діє на підставі довіреності в інтересах уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В., у якому представник відповідача просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Зазначає, що окремі фізичні особи-платники ініціювали перерахування з власних поточних та вкладних рахунків, на яких знаходилися кошти, які перевищують суму граничного розміру відшкодування грошових коштів ФГВФО, на вкладні (депозитні) рахунки певної кількості інших фізичних осіб грошових коштів у розмірі, що є необхідним для подальшого відшкодування коштів ФГВФО ініціатору та/або отримувачу переказу.
 
Такою особою, зокрема, є ОСОБА_3 , який протягом трьох днів перерахував зі свого рахунку 1 038 770,67 грн на рахунки інших фізичних осіб.
 
Зазначені операції проводилися у період дії постанови НБУ від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» та надали перевагу фізичним особам-кредиторам перед іншими кредиторами, яка полягала у можливості отримати відшкодування коштів за рахунок ФГВФО через третіх осіб, тому договір позивача з банком обґрунтовано визнано нікчемним.
 
Вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту щодо визнання договору банківського вкладу дійсним.
 
 У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на дану касаційну скаргу від Линника Я. В. , який діє на підставі довіреності в інтересах ФГВФО, у якому представник відповідача просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Стверджує, що відповідно до пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради директорів АТ «Дельта Банк» (протокол від 20 березня 2013 року № 14 з відповідними змінами), зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається, а пунктом 1.8 договору банківського вкладу, укладеного позивачем із банком, також не передбачено такого способу зарахування вкладу. 
 
Уповноважена особа ФГВФО, виявивши нікчемний правочин та застосувавши наслідки його нікчемності, діяла у спосіб та в межах, передбачених законодавством. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 30 жовтня 2014 року постановою НБУ № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» прийнято рішення про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема, банку було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, крім договорів, укладених до набрання чинності постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.
 
16 лютого 2015 року позивач та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір № 005-13405-160215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США із сумою вкладу 7940 доларів США під 5,5 % річних на строк до 17 травня 2015 року.
 
Пунктом 2.1 цього договору визначено, що такий діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.
 
На підставі укладеного договору банківського вкладу на відкритий позивачу банком вкладний (депозитний) рахунок в цей же день надійшли кошти в сумі 7940 доларів США - сума вкладу відповідно до пункту 1.2 договору.
 
02 березня 2015 року на підставі постанови Правління НБУ № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавча дирекція ФГВФО прийняла рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким із 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В.
 
Рішенням виконавчої дирекції від 08 квітня 2015 року ФГВФО № 71 тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців - з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно.
 
29 травня 2015 року наказом Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» № 408 призначено перевірку правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк»
 
Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 03 серпня 2015 року № 147 строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02 жовтня 2015 року включно.
 
16 вересня 2015 року прийнято наказ тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» № 813 «Щодо заходів, пов`язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями», яким вирішено застосувати наслідки нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, визначених пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
 
Листом від 23 вересня 2015 року № 8821/187 позивача повідомлено про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) від 16 лютого 2015 року № 005-13405-160215, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
 
Постановою НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664 відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію АТ «Дельта Банк».
 
Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 02 жовтня 2015 року № 181 розпочата процедура ліквідації АТ «Дельта Банк» з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на 07 лютого 2020 року), підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України, відповідно до якої вони мають ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законними і обґрунтованими.
 
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що оспорюваний правочин, укладений між позивачем і банком, за яким здійснювались перерахування коштів на вкладні рахунки з рахунку фізичної особи, що є одночасно кредитором банку, надає такому кредитору перевагу перед іншими кредиторами, яка полягає у можливості отримати відшкодування коштів за рахунок ФГВФО через третіх осіб, а отже такий договір банківського вкладу є нікчемним з підстав, визначених пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому дійшли висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 750/3917/17 (провадження № 14-24цс20) вказано, що «визнання нікчемного правочину дійсним на підставі рішення суду є можливе у випадках, прямо встановлених цивільним законодавством, тоді цивільні права і обов`язки виникають з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України), а без такого рішення суду не існували та не існуватимуть. Натомість вимога про визнання правочину дійсним та наведені підстави позову у справі, що розглядається, наведеним вище ознакам не відповідають. Навпаки, за змістом позовних вимог позивачка вважає, що укладений 9 лютого 2015 року нею та АТ «Дельта банк» договір банківського вкладу, віднесений Фондом до нікчемних у розумінні частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, таким не є, підстави та обставини його нікчемності відсутні, з чим інша сторона не погоджується. Саме тому, а не в силу відсутності судового рішення про дійсність (узаконення) нікчемного правочину, порушене її право на відшкодування коштів за вкладом у неплатоспроможному банку за рахунок Фонду, а її не повідомлено про її включення до загального переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Отже, заявлена у цій справі вимога про визнання правочину щодо укладення договору банківського вкладу дійсним за своєю природою є вимогою про встановлення юридичного факту у спорі щодо права на отримання гарантованого відшкодування. Позивачка у цьому провадженні просить суд установити та надати правову оцінку обставинам, які підлягають встановленню та оцінці судами в іншій справі у межах спору позивачки з Фондом про її право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду чи у межах спору позивачки з АТ «Дельта банк» щодо права на включення її вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів. У разі, якщо позивачка вважає, що невключення її до загального реєстру вкладників, які мають право на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за відсутності законних підстав відносити спірний правочин до нікчемних у розумінні частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, порушує її майнові права вкладника банку, то позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду за захистом своїх прав в інший спосіб, з урахуванням статті 54 Закону № 4452-VI. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 598/1470/15-ц (провадження № 14-160цс18). Суди першої й апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення позовної вимоги щодо визнання дійсним договору банківського вкладу, який віднесено до нікчемних правочинів у розумінні частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, як належного способу захисту порушеного права у спірних правовідносинах. Не врахували, що фактично йдеться не про надання судовим рішенням юридичної сили нікчемному правочину, а про встановлення юридичного факту для вирішення іншого спору - про визнання за позивачкою права на гарантоване державою відшкодування, яке за своєю суттю є публічно-правовим та не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Спір у частині визнання дійсним договору банківського вкладу, який віднесено до недійсних у розумінні статті 38 Закону № 4452-VI не підлягає розгляду в судах взагалі, а позовні вимоги до банку в частині  визнання за позивачкою права на відшкодування заборгованості за цим вкладом не відносяться до юрисдикції загальних судів, ухвалені у цій справі судові рішення слід скасувати, а провадження у справі - закрити».
 
З огляду на вищезазначений висновок Великої Палати Верховного Суду та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи, колегія суддів уважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.
 
Керуючись статтями 255, 400, 409, 414 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2017 року скасувати.
 
Провадження у справі № 464/4725/16 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, про визнання дійсним договору банківського вкладу, визнання права на відшкодування коштів вкладу закрити.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
  
Головуючий                                                                                          В. І. Крат
 
Судді                                                                                                       Н. О. Антоненко
 
      В. І. Журавель
 
      Є. В. Краснощоков
 
      М. М. Русинчук