ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/3337/17
адміністративне провадження № К/9901/46554/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шевцової Н.В.,
суддів: Кашпур О.В.,  Радишевської О.Р., 
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу №  826/3337/17
за позовом ОСОБА_1 
до Вищого господарського суду України, 
за участю третьої особи - Державної казначейської служби України 
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гоголя Богдана Миколайовича
на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2017  року, прийняту в складі головуючого судді Качура І.  А., 
та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018  року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого судді Губської  О.  А., суддів Парінова  А.  Б., Беспалова  О.  О.,
І. Суть спору
1.          У березні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Вищого господарського суду України (далі - відповідач), за участю третьої особи - Державної казначейської служби України (далі - третя особа), в якому просила:
1.1.          визнати протиправними дій Вищого господарського суду України щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою;
1.2.          зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді на час виходу у відставку.
2.          Позов обґрунтовано тим, що право на відставку позивач отримала ще у 1996  році. Стаж роботи на посади судді у позивача у 1996 році становив 20 років, тому, на думку позивача, вона набула права на отримання вихідної допомоги відповідно до статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992  року.
3.          Крім того, у своєму позові позивач зазначає, що право на відставку нею було частково реалізовано до звільнення з посади, оскільки вона також отримувала щомісячне грошове утримання.
4.          Представник відповідача під час розгляду справи позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову.
5.          Представник третьої особи до судового засідання до суду першої інстанції не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю на адресу суду не надходило.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
6.           ОСОБА_1 з 06 лютого 1978 року по 22 червня 1987 року перебувала на посаді народного судді Ленінського районного народного суду м.  Ульяновська; з 11 листопада 1991 року по 16 жовтня 1994 року - на посаді в.о.  народного судді, народного судді, в.о. заступника Ленінського (Старокиївського) районного народного суду міста Києва; з 17 жовтня 1994 року по 05 жовтня 1999  року займала посаду судді Київського міського суду.
7.          06 жовтня 1999 року позивач призначена на посаду судді Вищого господарського суду України.
8.          Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08  вересня 2016 року №  1515-VIII ОСОБА_1 звільнена з посади судді Вищого господарського суду України у зв`язку з поданням заяви про відставку відповідно до пункту 9 частини п`ятої статті 126 Конституції України.
9.          На підставі вказаної постанови Верховної Ради України наказом Голови Вищого господарського суду України від 03 жовтня 2016 року №328-К ОСОБА_1 звільнена 03 жовтня 2016 року з посади судді Вищого господарського суду України у зв`язку з поданням заяви про відставку.
10.          Стаж роботи ОСОБА_1 станом на 03 жовтня 2016 року становить 36  років 02 місяці 08 днів, що підтверджується копією розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03 жовтня 2016 року №104.
11.          06 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Голови Вищого господарського суду України із заявою, відповідно до якої просила нарахувати та виплатити їй вихідну допомогу у зв`язку з виходом з відставкою відповідно до Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ, під час дії якого вона працювала суддею та який діяв на час набуття права на відставку.
12.          Листом від 10 лютого 2017 року №01-23/338/413/17 позивача повідомлено про те, що правові підстави для нарахування і виплати вихідної допомоги як на момент подання заяви про відставку, так і на момент прийняття рішення про відставку, відсутні, тому підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 від 06  лютого 2017 року немає. 
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
13.          Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30  листопада  2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
14.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що на час звільнення позивача виплата вихідної допомоги не передбачалась чинним законодавством України, оскільки в цьому випадку до спірних правовідносин повинні застосовуватися положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (08 вересня 2016 року).
IV. Касаційне оскарження
15.          Не погодившись з постановами судів першої та апеляційної інстанцій, представник позивача подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яку зареєстровано 26 березня 2018 року.
16.          На обґрунтування вимог касаційної скарги представник позивача зазначає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано статті 8, 22, 24, 58, 64, 126, Конституції України, статті 43 закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року та Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014  року №  1166-VII (далі - Закон №    1166-VII). Представник позивача зазначає, що позивач мала всі підстави розраховувати на отримання вихідної допомоги після виходу у відставку.
17.          За доводами позивача, пункт 28 Закону №  1166-VII, яким скасовано статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не відповідає та суперечить статтям 8, 22, 24, 41, 64, 126 Конституції України.
18.          У зв`язку із наведеним представник позивача просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
19.          Касаційна скарга містить клопотання про розгляд справи за участі представника позивача.
20.          03 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження та витребувано з Окружного адміністративного суду міста Києва справу №  826/3337/17 (суддя-доповідач Желтобрюх  І.  Л.).
21.          23 квітня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач спростовує доводи касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
22.          31 травня 2018 року справа №    826/3337/17 надійшла до Верховного Суду.
23.          05 червня 2019 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду №  624/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Желтобрюх  І.  Л., що унеможливлює її участь у розгляді касаційних скарг.
24.          Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 06  червня 2019 року визначено склад суду: головуючого суддю Шевцову  Н.  В., суддів Кашпур  О.  В., Радишевську  О.  Р.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка Верховного Суду.
25.          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
26.          Частиною першою статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15  грудня 1992 року №2862-ХІІ було визначено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. При цьому частиною третьою цієї ж статті встановлювалось, що судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного   заробітку.
27.          Закон України «Про статус суддів» від 15  грудня 1992 року №2862-ХІІ втратив чинність на підставі Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ), який зберіг за суддею, який пішов у відставку, право на отримання вихідної допомоги, однак передбачав інші розміри такої допомоги.
28.          Згідно з частиною першою статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції до 01 квітня 2014 року) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
29.          Отже, законодавством дійсно було передбачено право судді на виплату вихідної допомоги в розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку (в редакції Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ), а в подальшому в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою (в редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), однак необхідною передумовою для набуття даного права є вихід судді у відставку.
30.          Згідно з пунктами 1-5 статті 120 Закону № 2453-VI (в редакції, чинній на момент винесення постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року №1515-VІІІ «Про звільнення суддів») суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.
31.          Стаття 126 Конституції України серед підстав для звільнення судді визначає подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
32.          Порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, визначається Законом №  2453-V та Регламентом Верховної Ради України. Питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок.
33.          Повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.
34.          Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.
35.          За приписами абзацу третього пункту 7 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10 червня 1997 року № 503/97 акти Верховної Ради України і Президента України про призначення відповідно до законодавства на посади і звільнення з посад набирають чинності з моменту їх прийняття.
36.          Отже, чинним на час виникнення спірних відносин законодавством визначений порядок реалізації права судді на звільнення у зв`язку з відставкою, яке починається з подання суддею відповідної заяви і закінчується прийняттям Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді, яка набирає чинності з моменту її прийняття.
37.          Враховуючи викладене, реалізація права позивача на звільнення у зв`язку з відставкою відбулась у момент прийняття Верховною Радою України відповідної постанови, тобто 08 вересня 2016 року.
38.          Разом із цим, відповідно до частини першої статті 136 Закону № 2453-VI в редакції, яка була чинна до 1 квітня 2014 року, судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
39.          Проте Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», який набрав чинності 1 квітня 2014 року (далі - Закон № 1166-VII), внесено зміни до Закону № 2453-VI, а саме: виключено статтю 136 цього Закону.
40.          Рішення щодо неконституційності Закону № 1166-VII у частині виключення статті 136 Закону № 2453-VI Конституційним Судом України на час виникнення спірних правовідносин не приймалося.
41.          30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року №   1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до частини першої статті 143 якого судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.
42.          Отже, законодавством дійсно передбачена виплата вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, однак Закон № 2453-VI у редакції, яка була чинна на момент прийняття Верховною Радою України постанови від 08 вересня 2016  року № 1515-VIIІ «Про звільнення суддів», якою позивача звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку, не містив правових норм ані щодо виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, ані щодо виплати вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.
43.          Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
44.          У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
45.          Отже, суди дійшли правильного висновку про те, що у випадку, що розглядається, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді.
46.          Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23  січня 2020 року в справі №  813/4690/16, від 17 березня 2020 року в справі №  826/3463/17, від 25  червня 2020 року в справі №  826/3718/17 та ін.
47.          За таких обставин у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді без стягнення податку із нарахованої та виплаченої суми вихідної допомоги, а відповідач обґрунтовано відмовив йому у виплаті такої допомоги.
48.          При цьому Верховний Суд зауважує, що відмова відповідача у виплаті такої допомоги не є звуженням змісту та обсягу прав позивача, оскільки законодавство, чинне на момент виходу позивача у відставку, виплату такої допомоги не передбачало.
49.          Що стосується доводів позивача про те, що вихідна допомога є гарантією правового статусу і особливою формою соціального забезпечення судді, а тому не може бути скасована шляхом внесення змін до законодавства, суд касаційної інстанції нагадує, що в рішенні від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів та не має постійного характеру.
50.          За таких обставин Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
51.          Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
VІI. Судові витрати
52.          З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гоголя Богдана Миколайовича залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2017  року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01  березня 2018  року в справі №  826/3337/17 залишити без змін.

3.  Судові витрати розподілу не підлягають.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Н.В. Шевцова О.В. Кашпур   О.Р. Радишевська