УХВАЛА

28 вересня 2020 року 
м. Київ
Справа №  921/14/18 

Верховний Суд у складі  колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,
розглянувши матеріали касаційної скарги державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" (далі - Підприємство)
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.07.2020, прийняту за наслідками перегляду ухвали господарського суду Тернопільської області від 17.03.2020
за скаргою Підприємства на дії головного державного виконавця  Кременецького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби  Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відділ ДВС) у справі 
за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Компанія)
до Підприємства   
про стягнення 6   033   619,49 грн,

ВСТАНОВИВ:

14.08.2020 (згідно з відміткою на конверті) Підприємство звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою (разом із клопотанням про поновлення строку) на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.07.2020 зі справи №921/14/18.
27.08.2020 (згідно з відміткою на конверті) Компанія направила на адресу  Верховного Суду заперечення проти відкриття касаційного провадження, в яких посилається на те, що оскаржувана постанова апеляційної інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права та просить відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Підприємства у зв`язку з її необґрунтованістю.
За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги касаційний суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 17.03.2020 у цій справі скаргу Підприємства на дії державного виконавця відділу ДВС - задоволено частково; скасовано постанову головного державного виконавця відділу ДВС від 18.02.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №60919672 в частині накладення арешту на рахунок Підприємства                                №    НОМЕР_1 , відкритий у Тернопільській філії публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", який призначений для оплати праці працівникам підприємства та нарахувань до бюджету; в іншій частині скарги - відмовлено.
Оскаржуваною в касаційному порядку постановою Західного апеляційного господарського суду від 20.07.2020, зокрема: ухвалу господарського суду Тернопільської області від 17.03.2020 скасовано; ухвалено нове рішення, яким у задоволенні скарги Підприємства на дії головного державного виконавця відділу ДВС відмовлено.
У касаційній скарзі Підприємство просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції від 20.07.2020, а ухвалу суду першої інстанції від 17.03.2020 залишити в силі, посилаючись на те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з порушення норм чинного законодавства зокрема, статей 3, 43 Конституції України, статей 52 та 59 Закону України "Про виконавче провадження", статей 22, 24 Закону України "Про працю", що порушує право скаржника на забезпечення можливості оплати праці та податкових зобов`язань через накладення арешту на банківський рахунок, призначений для виплати заробітної плати та сплати податків.
Ухвалюючи оскаржувану постанову від 20.07.2020, суд апеляційної інстанції виходив з того, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження таких коштів на рахунку, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження". Водночас чинним законодавством України не передбачено відкриття суб`єктам господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати.
Отже, у разі виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю. Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження"    на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру. Також арешт в розмірі суми зобов`язання з виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.
Суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи не містять, а боржником не надано доказів на підтвердження того, що останній звертався до державного виконавця із заявою про зняття арешту з відповідної суми коштів на вказаному рахунку у зв`язку з виникненням в нього зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі своїм працівникам, а також не підтверджено тієї обставини, що арештований рахунок використовується виключно з метою оплати праці та здійснення пов`язаних відрахувань, а тому правомірно відмовив у задоволенні скарги Підприємства на дії державного виконавця відділу ДВС. 
Окрім того, судом апеляційної інстанції враховано висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі  №905/361/19.
З огляду на викладене правильне застосування Західним апеляційним господарським судом положень Закону України "Про виконавче провадження" під час ухвалення оскаржуваної постанови є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.
За змістом частини другої статті 293 ГПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Підприємства  на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.07.2020 у цій справі, оскільки правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 234, 243, 293 ГПК України, Верховний Суд 

У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.07.2020 зі справи №   921/14/18. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                    І. Булгакова

Суддя                                                                                                    Б. Львов 

Суддя                                                                                                    В. Селіваненко