Справа № 441/1905/18                                Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/109/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 66

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Крайник Н. П.
                                     суддів: Шеремети Н.О., Ванівського О.М.
                при секретарі: Сеньків Х.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 –  ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 04 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , треті особи: Служба у справах дітей Городоцької РДА Львівської області, ОСОБА_6 про визнання неповнолітніх осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - 

                                       в с т а н о в и в:

       06.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила визнати неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим будинком в АДРЕСА_1 .
       Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона є власником будинку в АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.12.2006 року. У належному їй будинку зареєстровані ОСОБА_4 , який не проживає у вказаному будинку з 2013 року та ОСОБА_5 , яка ніколи там не проживала, але була зареєстрована за місцем реєстрації своєї матері ОСОБА_4 у 2017 році для того, щоб остання змогла отримати допомогу при народженні дитини. Заочним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 10.12.2015 року матір неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 визнано такою, що втратила право на користування будинком в АДРЕСА_1 . Неповнолітні діти ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживають в її будинку, що підтверджується актом обстеження спірного житла. На даний час відповідачка ОСОБА_4 разом з дітьми проживає в Польщі, де офіційно працює. 26.02.2013 вона зареєструвала шлюб з громадянином Польщі ОСОБА_7 . Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 , народилася в Польщі 23.11.2016. Враховуючи, що прописка неповнолітніх дітей відповідачки у її будинку обмежує її права як власника, у зв`язку з реєстрацією дітей в будинку, вона змушена переплачувати комунальні послуги, просила позовні вимоги задоволити. 
         Оскаржуваним рішення у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , треті особи: Служба у справах дітей Городоцької РДА Львівської області, ОСОБА_6 про визнання неповнолітніх осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовлено. 
               Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
       Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процессуального права та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи.
       Зазначає, що постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1  та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнана рішенням суду від 10.12.2015 року такою, що втратила право на користування спірним житловим приміщенням. Дане рішення набрало законної сили. Факт непроживання дітей в Україні підтвердила і відповідачка, надаючи пояснення на засіданні суду 04 грудня 2019 року. Крім того, відповідачка повідомила, що перебуває в шлюбі з громадянином Республіки Польща, постійно проживає та працює за кордоном, її старший син ОСОБА_4 навчається у 6-му класі польської школи, має медичну страхівку та право на проживання у Республіці Польща, донька відповідачки ОСОБА_5 є громадянкою Республіки Польща, відвідує садочок та має медичну страхівку. Факт непроживання дітей за місцем реєстрації підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов, складеним Родатицькою сільською радою 4 січня 2019 року. Зазначає, що згідно положень чинного законодавства, неповнолітня дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від прав батьків (або одного з них). Причини непроживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Вважає, що судом невірно зазначено, що інтереси дітей будуть порушені у випадку визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, оскільки, діти не проживають у спірному будинку. Зазначає, що залишення неповнолітніх дітей зареєстрованими в спірному будинку суперечить ст.9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України. Оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки порушує її законні права та інтереси, як єдиного власника житлового будинку в АДРЕСА_1 .
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.
       У засіданні колегії суддів представник  ОСОБА_1 – Пигель Л.І. скаргу підтримала з підстав, наведених у ній , просила скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 
       Представник ОСОБА_4 – ОСОБА_8 проти скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
       Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
       Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
       Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
       Згідно положень ч. 1 ст. 71, ст. 72 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
       Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.  
       Згідно ч.ч. 1,2, 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.        Таким чином неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.
       Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного із них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі неповнолітньої дитини, а тому за своїм характером є поважними.
       Оскільки підставою втрати особою права користування житлом є лише неповажність причин відсутності понад встановлені строки, то неповнолітня дитина як самостійний суб`єкт житлових правовідносин (окремо від батьків) не може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.
       Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. 
       Судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.12.2006 року № 13088862.
       Згідно довідки Родатицької сільської ради про склад сім`ї № 779 від 26.10.2018 року та копії будинкової книги, в будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_6 , неповнолітні відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . 
       Згідно акту обстеження житлово-побутових умов громадянки ОСОБА_1 , зареєстрованої в с. Родатичі Городоцького району Львівської області від 09.01.2019 року, затвердженого начальником служби у справах дітей Городоцької райдержадміністрації від 10.12.2019 ОСОБА_12 , під час обстеження встановлено, що в помешканні проживає мати позивача та відповідача ОСОБА_6 . Житло складається з трьох кімнат , кухні, двох коридорів та веранди. Загальна площа будинку - 55,9 кв.м., житлова – 39,3 кв.м. Умови проживання потребують покращення, необхідний капітальний ремонт житла. На час обстеження малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не виявлені. Зі слів ОСОБА_1 останні проживають в Польщі разом з ОСОБА_4 . 
       З актів обстеження фактичного проживання неповнолітніх  ОСОБА_4  та ОСОБА_5 , проведених Родатицькою сільською радою Городоцького району Львівської області за участі сусідів ОСОБА_13 ,  ОСОБА_14  та ОСОБА_15  від 05.11.2018, 10.12.2018, 04.01.2019 вбачається, що такі зареєстровані у вказаному будинку але фактично не проживають, зі слів їхньої бабці  ОСОБА_6 , її дочка  ОСОБА_4 з дітьми приїжджає на відвідини 1-2 рази на 3 місяці.
       Судом на підставі пояснень сторін та показів свідків встановлено, що неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з мамою ОСОБА_4 проживають в орендованому будинку, іншого житла на праві власності чи праві користування не мають.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що проживання неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з їх мамою ОСОБА_4 поза межами будинку по АДРЕСА_1 , в якому діти зареєстровані, не свідчить про залишення житла, в якому вони зареєстровані, та не призводить до втрати ними права користування таким.
       З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю.
       При вирішенні даного спору, районним судом вірно враховано правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 10 липня 2019 року у справі № 465/7083/13-ц, відповідно до якої неповнолітні діти не можуть самостійно визначити своє місце проживання, а тому сам по собі факт непроживання, не може бути безумовною підставою для визнання неповнолітніх такими, що втратили право користування житлом. Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявник (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини.  
       Доказів на підтвердження того, що неповнолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набули право власності або право постійного користування іншим житлом позивачем не надано, а судом не здобуто. 
       Крім того, матеріалами справи встановлено, що малолітня дитина  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 ,за згодою позивачки була зареєстрована у спірному будинку у 2017 році, тобто після набрання законної сили рішенням суду від 10.12.2015 року про визнання матері дитини - ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування спірним житловим приміщенням.
       Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду не спростовують. Підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. 

       Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

  п о с т а н о в и в:  

       Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 –  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
               Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 04 грудня 2019 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 20.08.2020 року.

Головуючий:         Крайник Н. П. 

Судді:                Шеремета Н. О.

                                                                               Ванівський О. М.