Єдиний унікальний номер справи 755/4179/20  
Провадження №22-ц/824/7011/2020

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
09 липня 2020 року                                                                                           м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді   Журби С.О., 
суддів                        Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря Тімуш Д.І.
розглянувши справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків,  
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить відшкодувати збитки, нанесені позивачу відповідачем шляхом привласнення та розтрати майна, вина якого встановлена вироком суду.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року позовна заява повернута позивачу. Підставою для повернення стало недолучення до позовної заяви належним чином оформлених документів на підтвердження повноважень осіб, які підписали позовну заяву.  
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій оскаржувану ухвалу вважає такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. На підтвердження повноважень на підписання позовної заяви та подання її до суду адвоката Тураша Сергія Миколайовича та директора філії «ДВРЗ» АТ «Укрзалізниця» Кузнецова Євгена Миколайовича як представників позивача до позовної заяви були додані засвідчені належним чином копії довіреностей та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Таким чином вимоги щодо надання доказів наявності повноважень представників були виконані, а безпідставне повернення судом позову порушило право позивача на доступ до правосуддя. На підставі зазначеного апелянт просив апеляційний суд , оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.  
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що наведеним вимогам вона не відповідає.
Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви на підставі п.1 ч.4 ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що надані разом з позовною заявою довіреності на ім`я її підписантів від імені АТ «Укрзалізниця» були підписані особами, чиє право на вчинення таких дій належним чином підтверджене не було, оскільки відповідних довіреностей до суду надано не було, а дані щодо них в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - відсутні. Таким чином з точки зору суд першої інстанції в порушення вимог статей 175, 177 ЦПК України, представники АТ «Укрзалізниця» не долучили до позовної заяви належним чином оформлені документи на підтвердження свої повноважень діяти від імені АТ «Укрзалізниця».
З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може. 
Відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли її подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Згідно ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
З вище викладеного вбачається, що на підтвердження повноважень осіб, які підписали позовну заяву, до позовної заяви мають бути додані документи, що підтверджують наявність у них повноважень діяти від імені позивача. В даному випадку позовну заяву підписано адвокатом Тураш С.М. та директором філії «ДВРЗ» АТ «Укрзалізниця» Кузнецовим Є.М. На підтвердження повноважень підписантів до позовної заяви були надані наступні документи:
-    копія довіреності від 04.03.2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., реєстраційний №1633; 
-    копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №000752, виданого Радою адвокатів Чернігівської області 05.07.2019 року; 
-    копія наказу АТ «Укрзалізниця» від 09.01.2019 року №009;
-    копія положення про філію «Дарницький вагоноремонтний завод» акціонерного товариства «Українська залізниця»; 
-    копія довіреності від 27.02.2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. реєстраційний №1458.    
Свою позицію суд першої інстанції ґрунтував на відсутності доказів стосовно права підписантів довіреності представників позивача на видачу такої довіреності. В той же час суд не звернув увагу на те, що надана разом з позовом довіреність посвідчена нотаріально. 
У відповідності до ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. 
Нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (ч.2 ст.3 Закону України «Про нотаріат»).
Нотаріальні дії, що вчиняються нотаріусами зазначено ст.34 Закону України «Про нотаріат», зокрема: нотаріуси посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо). При перевірці цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи нотаріус зобов`язаний ознайомитися з її установчими документами, інформацією про таку особу, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і перевірити, чи відповідає нотаріальна дія, яка вчиняється, обсягу її цивільної правоздатності та дієздатності (ч.4 ст.44 Закону України «Про нотаріат»). 
Приписами ч. 6 та ч. 7 ст. 44 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 цього Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень. Нотаріусу подається довіреність або інший документ, що надає повноваження представникові. Дійсність довіреності, нотаріально посвідченої відповідно до законодавства України, перевіряється нотаріусом за допомогою Єдиного реєстру довіреностей.
З наведених вище норм вбачається, що при посвідченні довіреності, нотаріус як спеціально уповноважена державною особа перевіряє наявність у особи права видавати таку довіреність. Зважаючи на це, та враховуючи встановлений ст.204 ЦК України принцип презумпції правомірності правочину, у суду першої інстанції були відсутні підстави для критичного відношення до поданих довіреностей, які позивач надав на підтвердження права підписантів позовної заяви діяти від імені позивача. При цьому чинний процесуальний закон не містить обов`язку позивача надавати разом з позовною заявою інші документи, ніж зазначено у ст. 177 ЦПК  України.
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції про повернення позову постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження вирішення питання про відкриття провадження. 
Керуючись ст.ст. 374, 379, 382-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод» задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 рокускасувати,  направити справу до суду першої інстанції для продовження вирішення питання про відкриття провадження.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді                                                                                                            Т.О. Писана 

                                                                                                                     К.П. Приходько