ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року	Львів	Справа № 303/3560/20 пров. № А/857/9135/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Бруновської Н.В.,
з участю секретаря судового засідання                Пильо І.І.,
представника відповідача                                      Самолюка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 липня 2020 року (прийняте у м. Мукачево суддею Кость В.В.; повний текст рішення складено 10.07.2020) в адміністративній справі № 303/3560/20 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України по реадмісію, 

                                                      В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі – позивач, ІНФОРМАЦІЯ_3 ) звернувся до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом та просив продовжити строк затримання на 18 (вісімнадцять) місяців з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України по реадмісію громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме до 16 години 50 хвилини 20 січня 2021 року.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач 19 січня 2020 року був затриманий під час спроби незаконного перетину державного кордону України з Угорщиною на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». В подальшому його було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення відповідно до ст. 263 КУпАП. 23 січня 2020 року відносно відповідача було прийнято рішення про його затримання з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію на 6 місяців, а саме до 20.07.2020. В свою чергу, 3 лютого 2020 року відповідач звернувся до управління ДМС України у Волинській області із заявою про визнання біженцем або особою, що підлягає додаткового захисту. Враховуючи те, що строк затримання закінчується 20 липня 2020 року, а остаточне рішення за заявою відповідача ДМС ще не прийнято, є необхідність у продовженні строку затримання відповідача.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 липня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), який вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що суперечить законодавству. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він не відмовлявся співпрацювати під час процедури його ідентифікації та не перешкоджав оформленню відповідних документів для його реадмісії, його особу ідентифіковано оригіналом паспорта, а судове рішення щодо його реадмісії з незалежних від нього причин протягом шести місяців не виконано, а тому підстави для задоволення позовних вимог та продовження строку його затримання відсутні.
Крім того, зазначає, що не вирішення його заяви про визнання біженцем або особою, що підлягає додаткового захисту і незабезпечення реадмісії у визначені чинним законодавством строки є порушенням органів державної влади обох країн, а не ним.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 20 січня 2020 року близько 16 години 50 хвилин в міжнародному пункті пропуску «Лужанка» відповідач був переданий на територію України працівниками прикордонної поліції Республіки Угорщина в порядку реадмісії, після чого - затриманий за незаконне перетинання державного кордону з України в Угорщину, яке відбулося 19 січня 2020 року близько 18 год 50 хв. у складі групи осіб, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 20 січня 2020 року.
На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 січня 2020 року відносно відповідача прийнято рішення про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію строком на 6 (шість) місяців, а саме до 20.07.2020.
28 січня 2020 року з метою забезпечення реадмісії особи за стандартною процедурою відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію Державній міграційній службі України надіслано матеріали стосовно відповідача.
Разом з тим, 03.02.2020 громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , звернувся із заявою до УДМС України у Волинській області про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, на підтвердження чого до суду надано відповідну довідку.
Остаточне рішення за заявою відповідача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не прийняте (повідомлення від 15.062020 № 21/4636).
Також станом на 26.06.2020 на адресу ДМС відповідь від Головного управління у справах міграції Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації про реадмісію громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 не надходила (повідомлення від 30.06.2020 №8.3-4804/2-20).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що на цей час, по відношенню до відповідача не прийнято рішення за його заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, що є прямою підставою, визначеною Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» для продовження перебування відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Водночас, відповідач у випадку порушення строків та/або процедури розгляду його заяви з боку уповноважених органів державної влади, має право на оскарження дій/бездіяльності таких органів.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

А відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно з частиною першою статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі позовної заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Частинами одинадцятою - тринадцятою статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є, зокрема, неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зі змісту наведених норм видно, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість забезпечення реадмісії, а також неможливість розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

22 жовтня 2013 року між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації була підписана угода про реадмісію; вказана угода ратифікована Законом № 324-VII від 05.06.2013; дата набрання чинності угоди для України: 08.08.2013 (далі - Угода про реадмісію).

Як видно з матеріалів справи позивач вчиняв дії щодо забезпечення реадмісії відповідача, проте така не проведена, оскільки від Російської Федерації не надходить відповідь на запит про реадмісію.
Крім того, як видно з матеріалів справи також залишається не розглянутою заява відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, рішення по якій повинно було прийняте до 25 червня 2020 року.

Внаслідок цього на час закінчення шестимісячного строку затримання є неможливою реадмісія відповідача і не прийняття рішення за його заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні є прямою підставою, визначеною Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» для продовження перебування відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства: не надав суду доказів про своє законне перебування на території України чи таких, що дають право на виїзд за межі території України; існує ризик перешкоджання забезпеченню його передачі відповідно до міжнародного договору про реадмісію, то є законні підстави для продовження строку затримання відповідача з метою забезпечення  його передачі відповідно до Угоди про реадмісію.

Колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними покликання апелянта на частину тринадцяту статті 289 КАС України, оскільки підставою для продовження строку затримання відповідача вказано не неможливість його ідентифікації, а неможливість забезпечити його реадмісію у визначений цією статтею строк.

Так, за приписами абзацу другого частини четвертої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Разом з тим, позивач не розглядає заяву відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; також він не може передати його відповідно до Угоди про реадмісію до остаточного прийняття рішення за такою заявою, тому немає підстав вважати, що дії позивача вчинені з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст.ст.  289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 липня 2020 року в адміністративній справі № 303/3560/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Бруновська  	
Постанова складена у повному обсязі 17 вересня 2020 року