ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 824/912/16-а
адміністративне провадження № К/9901/21442/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Яковенка М. М.,
суддів – Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №  824/912/16-а
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання дій неправомірними, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,
за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду (суддя Левицький В. К.) від 27 лютого 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду (склад колегії суддів: Боровицький О. А., Матохнюк Д. Б., Сапальова Т. В.) від 24 травня 2017 року, 
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області, в якому просив:
– визнати неправомірними дії Головного управління ДФС у Чернівецькій області щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з розрахунку 50% щомісячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік в органах податкової міліції без врахування періоду попередньої строкової служби в Збройних Силах України з 18 травня 1993 року по 15 грудня 1994 року, тобто 1 рік 6 місяців 27 днів, а також 11 місяців служби в податковій міліції Головного управління ДФС у Чернівецькій області; 
– скасувати пункт 2 наказу Головного управління ДФС у Чернівецькій області № 190-о від 25 серпня 2016 року в частині обчислення ОСОБА_1 вислуги років для виплати грошової допомоги та загальної вислуги років; 
– зобов`язати Головне управління ДФС у Чернівецькій області донарахувати та виплатити за період строкової служби в Збройних Силах України – 01 рік 06 місяців, податкової міліції – 11 місяців служби не врахованих при обчисленні періоду, за який виплачується одноразова грошова допомога при звільненні з розрахунку 50% щомісячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік, тобто за 2 повних календарних роки.
2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що з 18 травня 1993 року по 15 грудня 1994 року ОСОБА_2 проходив строкову службу у Збройних Силах України, а з 29 серпня 1995 року по 18 вересня 1999 року проходив дійсну військову службу за контрактом у Збройних Силах України. З 22 вересня 1999 року ОСОБА_1 працював на різних посадах в податковій міліції Головного управління ДФС у Чернівецькій області. 25 травня 2016 року його звільнено з податкової міліції за п. 64 пп. «б» у запас Збройних Сил України. На думку позивача, при звільненні з податкової міліції йому не було виплачено в повному обсязі одноразову грошову допомогу за 2 роки і 5 місяців, що є порушенням Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».
3. Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року, задоволено адміністративний позов.
Визнано протиправними дії Головного управління ДФС України у Чернівецькій області щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з розрахунку 50% щомісячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік в органах податкової міліції без врахування періоду попередньої строкової служби в Збройних Силах України з 18 травня 1993 року по 15 грудня 1994 року, тобто 1 рік 6 місяців 27 днів, а також 11 місяців служби в податковій міліції Головного управління ДФС у Чернівецькій області.
Визнано протиправним та скасувати пункт 2 наказу Головного управління ДФС України у Чернівецькій області № 190-о від 25 серпня 2016 року в частині обчислення ОСОБА_1 вислуги років для виплати грошової допомоги та загальної вислуги років.
Зобов`язано Головне управління ДФС України у Чернівецькій області до нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні за 2 повних календарних років служби, а саме за період строкової служби в Збройних Силах України – 01 рік 06 місяців, податкової міліції – 11 місяців служби, не врахованих при обчисленні періоду, за який виплачується одноразова грошова допомога при звільненні з розрахунку 50% щомісячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік.
Стягнуто з Головного управління ДФС України у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1103,00 грн.
4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 12 червня 2017 року Головне управління ДФС у Чернівецькій області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 липня 2017 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
6. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.
7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.
8. Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №  2147–VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
9. 13 лютого 2018 року касаційну скаргу Головного управління ДФС у Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у справі № 824/912/16-а передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: Бевзенко В. М. – головуючий суддя (суддя-доповідач), ОСОБА_3 , Данилевич  Н.  А.).
10. На підставі розпорядження в. о. заступника керівника апарату Верховного Суду – керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 682/0/78-20 від 28 квітня 2020 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Бевзенка В. М., що унеможливлює його участь у розгляді касаційної скарги.
11. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 квітня 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. – головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.
12. Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2020 року справу прийнято до свого провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
13. Станом на час розгляду справи, заперечення та/або відзив на касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України та/або Верховного Суду не надходили.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 в період з 18 травня 1993 року по 15 грудня 1994 року проходив строкову службу у Збройних Силах України, з 29 серпня 1995 року по 18 вересня 1999 року призначений у Збройні Сили України для проходження дійсної військової служби за контрактом, з 22 вересня 1999 року по 25 серпня 2016 року проходив службу на різних посадах в податковій міліції ГУ ДФС у Чернівецькій області.
15. Наказом начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 28 серпня 2016 року № 190-о «Про звільнення», звільнено з податкової міліції за пунктом 64 підпунктом «б» (через хворобу) у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) старшого слідчого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Чернівецькій області майора податкової міліції ОСОБА_1 (М-239792) 25 серпня 2016 року. Вислуга років станом на 25 серпня 2016 року в календарному обчисленні становить 22 роки 06 місяців 02 доби. Вислуга років відповідно до п. 10 постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстроковї служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» становить 16 повних календарних років служби.
16. 26 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області із листом, в якому просив виплатити в повному обсязі одноразову грошову допомогу при звільнені зі служби за два повні календарні роки служби, а саме неврахований період проходження строкової служби в Збройних Силах України з 18 травня 1993 року по 15 грудня 1994 року, що складає 01 рік 06 місяців та 11 місяців служби в податковій міліції.
17. 11 жовтня 2016 року відповідач надав відповідь (вих. № 1849/10/24-13-05-14), в якій вказав про відсутність підстав для виплати грошової допомоги по звільненню з податкової міліції за період військової служби, оскільки відповідно до наказу командира військової частини А-0270 від 30 серпня 1999 року № 154, при звільненні з військової служби за контрактом позивачу було виплачено грошову допомогу у розмірі 25% за кожен календарний рік служби, яка включала і період строкової військової служби.
18. Вважаючи дії та спірний наказ протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
19. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимог, виходили з того, що відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» наявні підстави для задоволення позовних вимог.
20. Суди дійшли висновку, що при звільненні позивача з податкової міліції та виплаті одноразової грошової допомоги, відповідачем не врахований період проходження строкової служби в Збройних Силах України з 18 травня 1993 року по 15 грудня 1994 року – 1 рік 6 місяців, та служба в податковій міліції ГУ ДФС у Чернівецькій області – 11 місяців, відтак наявні правові підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за вказаний період.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
21. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
22. Зокрема скаржник зазначив, що оскільки строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з п. 1, 2 Постанови № 393, які включають і період строкової служби, при звільненні з військової служби 30 серпня 1999 року позивач набув право на отримання такої допомоги, яка була йому виплачена у розмірі 25% за кожний календарний рік служби.
23. Також скаржник зазначив, що судами безпідставно взято до уваги довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, оскільки у цих довідках йдеться про неможливість підтвердити виплату грошової допомоги позивачу у 1999 році, проте це не значить така грошова допомога не виплачувалась.
24. Крім цього, скаржник у касаційній скарзі здійснює виклад обставин справи та надає їм відповідну оцінку, цитує норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями про задоволення позовних вимог.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
25. Враховуючи положення п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №  460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення КАС України у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.
26. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.
27. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
28. Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №  2262-XII (далі – Закон № 2262-XII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
29. Згідно ст. 1 Закону № 2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
30. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2262-XII особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 07 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
31. Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» ст. 1 – 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
32. Відповідно до ст. 17 Закону № 2262-XII, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються, в тому числі: військова служба; служба в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; військова служба у збройних силах, органах внутрішніх справ, Національній поліції, органах державної безпеки держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав та інших військових формуваннях, створених законодавчими органами цих держав, Об`єднаних Збройних Силах Співдружності Незалежних Держав. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється в порядку, встановленому законодавством держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, проходили військову службу, службу в органах внутрішніх справ, Національній поліції, органах державної безпеки, якщо інше не встановлено відповідними міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
33. Пунктом 1 ст. 17 Закону № 2262-XII передбачено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
34. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі – Постанова № 393, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються, в тому числі, військова служба в Збройних Силах, служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
35. Судами попередніх інстанцій встановлено, що вислуга років ОСОБА_1 станом на 25 серпня 2016 року в календарному обчисленні становить 22 роки 06 місяців 02 доби. До вказаної вислуги років зараховано: 01 рік 6 місяців 27 днів – служба в Збройних Силах з 18 травня 1993 року по 15 грудня 1994 року; 4 роки 0 місяців 20 днів – дійсна служба за контрактом у Збройних Силах України з 29 серпня 1995 року по 18 вересня 1999 року; 16 років 11 місяців 04 дні – служба в податковій міліції на різних посадах з 22 вересня 1999 року по 25 серпня 2016 року.
36. Пунктом 10 Постанови № 393 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
37. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30 серпня 1999 року № 154 старшого сержанта за контрактом ОСОБА_1 передбачено виплату матеріально-грошової допомоги за 1999 року, грошову допомогу по звільненню у розмірі 25% за кожний календарний рік служби. Проте, грошова допомога позивачу не нараховувалась та не виплачувалась у зв`язку з тим, що останній не набув права на її виплату.
38. Згідно з ч. 6 ст. 9 Закону №2262-XII особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
39. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2262-XII та п. 10 Постанови № 393 особам, які мають право на пенсію згідно з цими нормативно-правовими актами та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
40. Відтак, враховуючи, що при звільненні ОСОБА_1 з податкової міліції та виплаті одноразової грошової допомоги, відповідачем не врахований період проходження строкової служби в Збройних Силах України з 18 травня 1993 року по 15 грудня 1994 року – 1 рік 6 місяців, та служба в податковій міліції ГУ ДФС у Чернівецькій області – 11 місяців, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за вказаний період.
41. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судами попередніх інстанцій під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.
42. Суд враховує також положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
43. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; п. 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; п. 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Ruiz Torija v.Spain серія A. 303-A; п. 29).
44. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у справі про задоволення позовних вимог.
45. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
46. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
47. Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області залишити без задоволення.
Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у справі № 824/912/16-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                           М. М. Яковенко

Судді                                                                                                              І. В. Дашутін

                                                                                                              О. О. Шишов