Постанова 
Іменем  України
 
16 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 179/795/18-ц
 
провадження № 61-9852св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Тесля Алла Михайлівна,
відповідач - Мар`ївська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - сільськогосподарський кооператив «Україна»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Теслею Аллою Михайлівною, на постанову Дніпровського апеляційного суду                       від 03 червня 2020 рокуу складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом.
 
Позовна заява мотивована тим, що у власності її матері - ОСОБА_2 , знаходилась земельна частка (пай) на території Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, розміром                                 10,10 умовних кадастрових га.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, не повідомивши своїх спадкоємців про наявність у її володінні вказаної земельної частки.
Після смерті ОСОБА_2 вона є єдиним спадкоємцем першої черги, постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому вона прийняла спадщину в порядку, визначеному частиною третьою статті 1268 ЦК України. Заповіт ОСОБА_2 належним чином                            не посвідчувався.
На початку 2018 року їй стало відомо про те, що у власності її матері - ОСОБА_2 , була земельна частка (пай) на території Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області розміром 10,10 умовних кадастрових га, проте жодних правовстановлюючих документів, зокрема сертифікату на право на земельну частку (пай), знайти не вдалося.
Вона звернулася до Головного управління Держгеокадастру                                      у Магдалинівському районі Дніпропетровської області із запитом для з`ясування питання щодо видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) її матері, де їй було надано відповідь, що дійсно громадянці    ОСОБА_2 був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай)серії ДП, зареєстрований 20 грудня 1996 року за № 38291, розміром                  10,10 умовних кадастрових га по КДСП «Україна» на території Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області,                     що підтверджується записом в книзі реєстрації на земельний пай членів                      КДСП «Україна» Магдалинівського району Дніпропетровської області.
Також вона звернулася до Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області з приводу надання документів на спірну земельну ділянку, якою було видане погодження та відведено громадянці ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 10,36 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно з викопіюванням із чергового кадастрового плану спірна земельна ділянка розташована на території Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, поле № НОМЕР_1 , ділянка             № НОМЕР_2 . 
 
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на земельну частку (пай) розміром 10,10 умовних кадастрових гана території Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, поле № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 у порядку спадкування.
 
Короткий зміст судових рішень
 
Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області                 від 23 серпня 2018 року у складі судді Ковальчук Т. А. позов   ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано за ОСОБА_1 після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну частку (пай) розміром 10,10 умовних кадастрових га на території Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, поле - НОМЕР_1 , ділянка - НОМЕР_2 , у порядку спадкування за законом.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_1 прийняла спадщину після матері - ОСОБА_2 , у порядку, визначеному частиною третьою статті 1268 ЦК України. Єдиним правовстановлюючий документ на право на земельну ділянку є сертифікат, який втрачено, тому позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай), яка належала ОСОБА_2 , є обґрунтованими.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2019 року                         у прийнятті апеляційної скарги сільськогосподарського кооперативу «Україна» на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2018 року відмовлено.
 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року касаційну скаргу сільськогосподарського кооперативу «Україна» задоволено.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження (провадження                        № 61-18018св19).
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року апеляційну скаргу сільськогосподарського кооперативу «Україна» задоволено.
Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області                  від 23 серпня 2018 року скасовано.
 
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь сільськогосподарського кооперативу «Україна» судові витрати у розмірі 2 750,51 грн.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови                у позові.
У матеріалах справі відсутні докази на підтвердження того,                                    що ОСОБА_1 зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та/або їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. 
Також ОСОБА_1 не надала належні докази, які достеменно підтверджують факт того, що вона та померла ОСОБА_2 є родичами, а саме те, що померла дійсно є її матір`ю. 
Разом з тим відсутні підстави для застосування строку позовної давності, про застосування якої заявлено сільськогосподарським кооперативом «Україна» у апеляційній скарзі, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1                     є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У липні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Тесля А. М., подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржене судове рішення     й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Підставами касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); судове рішення оскаржуються                     з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, зокрема, судом належним чином не досліджено зібрані у справі докази, а також необґрунтовано відхилено клопотання про необхідність встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

 
Надходження касаційної скаргидо суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 липня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу                                 № 179/795/18-ц з Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області.
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про зупинення дії постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року до закінчення                  її перегляду в касаційному порядку відмовлено.
Надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу.
 
У липні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 серпня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Теслі А. М., про зупинення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року задоволено.
Зупинено виконання постанови Дніпровського апеляційного суду                    від 03 червня 2020 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 вересня 2020 року справу за позовом                    ОСОБА_1 до Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом  призначено до розгляду               в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції прийняв постанову без врахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах; необгрунтовано відмовив представнику позивача                          у розгляді клопотання про необхідність встановлення обставини, чи порушені права, обов`язки та інтереси заявника апеляційної скарги оскаржуваним судовим рішенням і закриття апеляційного провадження у справі.
Зазначена справа має виняткове значення для неї, оскільки на підставі оскарженого рішення вона оформила право власності на спадкове майно, виготовлено технічну документацію, отримано кадастровий номер та зареєстровано право власності на земельну ділянку, яка має істотну вартість (згідно зі звітом про грошову оцінку земельної ділянки її вартість становить 600 424 грн).
Апеляційним судом незаконно переглянуто в апеляційному порядку по суті рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою особи, права, свободи та інтереси якої не вирішувалися судом.
Оскаржуючи рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2018 року, сільськогосподарський кооператив «Україна» послався на те, що він є власником земельної ділянки та суд вирішив питання про його права та обов`язки. Проте доказів перебування земельної ділянки у власності сільськогосподарського кооперативу «Україна» на час розгляду справи до апеляційної скарги не надано і такі докази відсутні, оскільки після розпаювання земель, зокрема, видачі ОСОБА_3  сертифіката на земельну частку (пай), право колективної власності на землю у сільськогосподарського кооперативу «Україна»було припинено.
При прийнятті апеляційної скарги сільськогосподарського кооперативу«Україна»та її задоволенні суд апеляційної інстанції порушив вимоги частини першої статті 354 ЦПК України та відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка була подана майже через рік після отримання копії рішення та безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження рішення, яке набрало законної сили 19 лютого 2019 року.
Також апеляційний суд не врахував, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. При цьому видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.
Таким чином, відсутність оригіналів документів позбавляла позивача можливості оформлення права на спадщину в позасудовому порядку.
Отже, відсутність постанови про відмову в оформленні спадщини нотаріусом не є підставою для відмови в позові, оскільки оформлення спадщини в даному випадку в позасудовому порядкує неможливим.
Крім того, наявні у справі докази, які досліджені районним судом, підтверджують факт родинних відносин між спадкодавцем і позивачемта факт прийняття спадщини останньою, як дочкою померлої  ОСОБА_2 .
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У липні 2020 року сільськогосподарський кооператив«Україна» подало                до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено,                        що оскаржене судове рішення є законним і обґрунтованим, апеляційний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку доказам, наданим позивачем.
Зазначало, що оскільки померлій ОСОБА_2 , яка отримала сертифікат на земельну частку (пай), як члену КДСП «Україна, не виділялася в натурі         (на місцевості) земельна ділянка на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування чи районної державної адміністрації, право колективної власності на землю сільськогосподарського кооперативу«Україна» не було припинено.
Крім того, у першому абзаці апеляційної скарги зроблено описку щодо отримання рішення суду першої інстанції 10 вересня 2018 року. Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2018 року сільськогосподарський кооператив «Україна» не отримувало взагалі, оскільки не було учасником справи, рішення суду першої інстанції було роздруковано з Єдиного державного реєстру судових рішень 27 серпня 2019 року після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Мар`ївською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області видано погодження, відповідно до якого ОСОБА_2 у власність було відведено земельну ділянку площею 10,36 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 16, т. 1). Згідно з викопіюванням із чергового кадастрового плану спірна земельна ділянка розташована на території Мар`ївської сільської ради, поле - НОМЕР_1 . Ділянка - НОМЕР_2 (а. с. 17, т. 1).
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2  померла (а. с. 10, т. 1).
 
Згідно з довідкою Чорнолізьської сільської ради Тисменського району Івано-Франківської області заповіт ОСОБА_2 не посвідчувався                      (а. с. 12, т. 1).
 
Після смерті ОСОБА_2 єдиним спадкоємцем першої черги є її дочка - ОСОБА_1 (а. с. 8-9, т. 1).
 
У власності ОСОБА_2 знаходилась земельна частка (пай) на території Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області розміром 10,10 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується повідомленням відділу у Магдалинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 15 березня 2018 року                (а. с. 13, т. 1).
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , подана представником - адвокатом Теслею А. М., підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                              і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.
 
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня                 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
 
Судом установлено, що  ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент набрання чинності ЦК України - 01 січня 2004 року, шестимісячний строк на прийняття спадщини не закінчився, тому спадкові відносини мають регулюватися ЦК України, який набрав чинності 01 січня 2004 року.
 
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
 
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини              і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Спадкування є видом універсального правонаступництва, яке характеризується тим, що цивільні права та обов`язки переходять від спадкодавця до спадкоємців як єдине ціле в повному обсязі, одноразовим актом, в один і той самий момент смерті спадкодавця (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).
 
Отже, правовідносини щодо спадщини виникають у момент смерті спадкодавця і припиняються лише після отримання спадкоємцями усіх правових документів на спадщину. 
 
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою від 01 березня 2018 року № 149, виданою Чорнолізьською сільською радою Тисменського району Івано-Франківської області, в якій зазначено, що, починаючи з 05 січня 2001 року ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала в даному селищі по АДРЕСА_1 за місцем мешкання її дочки - ОСОБА_1 (а. с. 11, т. 1). 
Тобто позивач прийняла спадщину в порядку, визначеному частиною третьою статті 1268 ЦК України.
При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).
 
У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня                2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, в тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі                   у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року                       № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.
 
Згідно з повідомленням відділу у Магдалинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 15 березня 2018 року   ОСОБА_2 був виданий сертифікат, зареєстрований                    за № 38291 від 20 грудня 1996 року,на право на земельну частку (пай) розміром 10,10 умовних кадастрових гектарів по КДСП «Україна» на території Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (а. с. 13, т. 1).
 
Встановивши, що сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачено,              а мати позивача -  ОСОБА_2 , за життя набула права на земельну частку (пай), то відповідно  ОСОБА_1 у порядку спадкування на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України після смерті матері також набула такого права.
 
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог                      статей 89, 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини,                        що склалися між сторонами, та закон, який їх регулює, дійшовши обґрунтованого висновку про задоволення позову  ОСОБА_1 , а суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду, яке відповідає закону. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що сільськогосподарський кооператив «Україна» не мав права апеляційного оскарження рішення суду до уваги не приймаються, оскільки після касаційного перегляду апеляційним судом ці доводи з`ясовувалися та досліджувалися. 
 
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Щодо судових витрат 
 
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення                         та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову                         на відповідача.
 
Враховуючи те, що касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова апеляційного суду скасуванню, а рішення суду першої інстанції про задоволення позову - залишенню в силі, то з Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області на користь                    ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги у розмірі 3 668,00 грн.                  
 
Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 410, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Теслею Аллою Михайлівною, задовольнити.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року скасувати.
 
Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області                 від 23 серпня 2018 року залишити в силі.

 
Стягнути з Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 3 668,00 грн (три тисячі шістсот шістдесят вісім грн).
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                      її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
Б. І. Гулько 
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець