Дата документу 26.08.2020 Справа № 337/2913/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 337/2913/19         Головуючий у 1 інстанції: Котляр А.М.
 
Провадження № 22-ц/807/1318/20       Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                         
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2020 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С. 
при секретарі: Остащенко О.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району та орган опіки та піклування Марганецької міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району та орган опіки та піклування Марганецької міської ради про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 з 08.08.2007р. по 18.07.2017р., від якого мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Після розірвання шлюбу між сторонами діти залишились проживати разом з нею. 

На даний час вона проживає з дітьми в м. Марганці. Батько ОСОБА_1 життям дітей не цікавиться, у вихованні участі не приймає, від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється. ОСОБА_4 в присутності дітей дозволяв собі агресивну поведінку, перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння. У зв`язку із цим вона зверталась до Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області. Вона повністю забезпечує дітей всім необхідним для їх освіти, піклується про здоров`я та розвиток. Відповідач від виконання обов`язків самоусунувся та ніякої допомоги не надає, має заборгованість із сплати аліментів. Посилаючись на вказані обставини, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно обох дітей.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року позов задоволено.
Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Головним доводом скарги є те, що судом не зібрано доказів щодо його ухилення від виконання батьківських обов`язків, оскільки діти мешкають у іншому місті, він здебільшого перебуває по роботі за кордоном, та спілкуванню з дітьми, крім цього, перешкоджає сама матір ОСОБА_3 . Вважає, що у такій ситуації судом безпідставно застосовано крайній захід – позбавлення його батьківських прав щодо двох дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає про необґрунтованість доводів скарги, а ствердження відповідача, що у справі не міститься доказів щодо його ухилення від виконання ним своїх батьківських обов`зків, не узгоджуються з матеріалами справи, у яких зібрано достатньо доказі на підтвердження цих обставин. 

Позивач ОСОБА_3 повідомлена належним чином, але особисто в судове засідання не з`вилась, приймаючи участь у справі через представника – адвоката Фельського С.Л., який прибув до судового засідання. 

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду 26 серпня 2020р. не з`явився, судові повістки (первісна та повторна) повернулись без вручення із зазначенням про «відсутність адресата». 
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Нікітіна Т.Г. отримала судову повістку 09.06.2020р., але також до апеляційного суду не з`явилась, не надавши будь-яких заяв або клопотань, зокрема, про відкладення розгляду справи.

У такому разі вважається, що відповідача повідомлено належним чином у відповідності до вимог ч. 5 статті 130 ЦПК України.

Органи опіки та піклування спрямували до апеляційного суду заяви про розгляд справи за відсутності їх представників.
Враховуючи такі обставини щодо повідомлення та явки учасників справи, колегія у відповідності до вимог ч. 2 статті 372 ЦПК України не вбачала перешкод для апеляційного розгляду справи.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Фельського С.Л., який заперечував проти апеляційної скарги на підставах, викладених у відзиві, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.08.2007р. до розірвання його судом 18.07.2017р. (а.с. 8-9).

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-11).

На підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2017р. ОСОБА_1 сплачує аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання двох дітей у розмірі 1/3 ча-
стини від усіх видів заробітку (а.с. 13).
Згідно розрахунку заборгованості, складеного 26.09.2019р. державним виконавцем Хортицького відділу ДВС м. Запоріжжя, відповідач ОСОБА_1 заборгованості із сплати аліментів не має (а.с. 57-58). 
ОСОБА_3 разом з двома дітьми проживають в квартирі своєї матері за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27-28).

ОСОБА_3 з січня 2019р. працює викладачем в Марганецькій дитячій музичній школі, має позитивну характеристику з місця роботи (а.с. 24).

14.12.2018р. ОСОБА_3 зверталась до Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУПН в Запорізькій області із заявою про вжиття заходів до ОСОБА_1 , який у стані алкогольного сп`яніння погрожує їй фізичною розправою в присутності малолітніх дітей (а.с. 21).

Начальник Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУПН в Запорізькій області надав позивачу відповідь про те, що перевірка за її заявою була зупинена у зв`язку із неможливістю встановити місцезнаходження ОСОБА_1 (а.с. 79).

Начальником відділу соціальної роботи було складено акт оцінки потреб сім`ї ОСОБА_3 на підставі проведеного оцінювання у період з 03.06.2019р. по 04.06.2019р., в якому серед іншого вказано, що зі слів ОСОБА_6 він побоюється батька, донька ОСОБА_7 уникає спілкування з батьком. У дітей гарний емоційний зв`язок із матір`ю. Син і донька налякані поведінкою батька під час спільного проживання в м. Запоріжжі. На даний час батько рідко спілкується з сином по телефону, донька відмовляється спілкуватись з батьком (а.с. 18-20).
Відповідно інформації, наданої директором Марганецької ЗОШ №3, у 4 класі якої навчається син сторін ОСОБА_8 , учень має позитивну характеристику. Матір ОСОБА_3 відвідує батьківські збори та школу. Батько навчанням сина не цікавиться, зв`язку із класним керівником не підтримує (а.с. 23). 

14.12.2018р. позивач ОСОБА_3 звернулась із заявою до Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді щодо проведення роботи із колишнім чоловіком ОСОБА_1 . Директор центру 21.01.2019р. надала позивачу відповідь про те, що ОСОБА_1 відвідав центр соціальної допомоги та пояснив, що в родині існували конфлікти з причин побутових проблем, дружині не погрожував, фізичну силу не застосовував. ОСОБА_1 було роз`яснено про наслідки застосування фізичного та психологічного насильства, проведено профілактичну бесіду. 

Відповідач ОСОБА_1 надав суду довідки з КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» та КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня», відповідно яких на обліку у нарколога та психіатра він не перебуває (а.с. 61-62).

ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_2 , має позитивну характеристику від голови житлово-будівельного кооперативу (а.с. 59). Матір відповідача має інвалідність 1 групи підгрупи «Б» (а.с. 59). 

11.11.2019р. орган опіки та піклування Марганецької міської ради надав суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . На засіданні комісії біло встановлено, що батько дітей їх навчанням не цікавиться, до дітей не приїжджає, участі у їх вихованні не приймає (а.с. 87-88). 
Встановивши всі вище перелічені обставини та врахувавши висновок органу опіки та піклування, думку сина сторін – ОСОБА_6 , який пояснив, що не бажає спілкуватись із батьком, суд першої інстанції визнав достатніми надані позивачем докази на підтвердження ухилення батька ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків та у зв`язку з цим прийняв рішення про необхідність позбавлення його батьківських прав відносно двох дітей. 

В скарзі ОСОБА_1 зазначає, що цей позов є наслідком того, що він відмовився надавати згоду на виїзд дітей з матір`ю до Австрії до незнайомого чоловіка терміном на два місяці. Вважає, що його конфлікти з позивачем не можуть бути підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дітей, до того ж, жодним органом його не було притягнуто за це до будь-якого виду відповідальності. Заборгованості по аліментам у нього перед позивачем не мається. Позивачем не обґрунтовано, в чому полягає злісне небажання з його боку виконувати свої обов`язки по вихованню дітей. Він не перебуває на обліку у нарколога та психічними захворювання не страждає, позитивно характеризу-ється за місцем реєстрації. Вказує, що сама позивач створює перешкоди для його спілкування з дітьми. 
На думку відповідача, пояснення сина ОСОБА_9 про його небажання бачитись з батьком викликані його налаштуванням матір`ю за останні два роки проживання без нього. До того ж, судом не з`совано, чи розуміла дитина наслідки рішення про позбавлення батьківських прав, зокрема, які настануть для неї. Тому вказує, що таке небажання дитини спілкуватися з ним не свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків і не є підставою для позбавлення батьківських прав.
Вважає необґрунтованим і таким, що не відповідає інтересам дитини, висновок органу опіки та піклування Марганецької міської ради про доцільність позбавлення його батьків-ських прав. 
Перевіривши вказані доводи з урахуванням позиції представника позивача - адвоката Фельського С.Л., колегія визнає помилковими висновки суду першої інстанції про достатність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно двох його дітей. 
Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, з урахуванням ставлення батьків до дітей.
Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.
У даній справі з`ясовано на підставі рішення суду про розірвання шлюбу, що з квітня 2017 року сторони спільно не проживають, та діти залишились проживати разом із матір`ю. При цьому, позивач ОСОБА_3 переїхала з м. Запоріжжя до м. Марганець разом з дітьми.
Отже, таке проживання у різних містах вплинуло на зменшення можливості для батька спілкуватись із дітьми. 
З пояснень неповнолітнього сина ОСОБА_6 , 2008 р.н., слідує, що спілкуватися з батьком він категорично не бажає, уникає зустрічей і негативно проти нього налаштований з посиланням на конфлікт між батьками, свідком якого він був. Дочка ОСОБА_7 на час припинення між сторонами сімейних відносин досягла лише повних трьох років, та не виявляє до батька прихильності.
Однак, суд лише встановив ці обставини, але не з`ясував причини таких відносин між батьком та дітьми.
З матеріалів справи вбачається та цих обставин не заперечує позивач, що ОСОБА_1 під час шлюбу працював за кордоном, тому тривалий час був відсутній вдома. Коли повертався, то між подружжям виникали побутові сварки, на чому наголошує сама позивач. 
Відтак, саме ці обставини і впливали на відношення дітей до батька, тобто його тривала відсутність вдома через характер праці, коли у малих дітей втрачається зв`язок з тим з батьків, хто відсутній, та виникає більш тісний зв`язок з тим, хто проживає разом з ними. Також цьому відношенню дітей сприяли сварки між батьками, природу яких діти не розуміли (тобто хто винен у конфлікті, через що він виник). 
Тому наразі встановлено, що не негативна поведінка відповідача відносно дітей та не його погане ставлення до них стало причиною втрати бажання дітьми спілкуватись з батьком. 
Таким чином, небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, само по собі не свідчить про ухилення батьком (матір`ю) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не його (її) волею.
Проаналізувавши ці обставини в ході апеляційного розгляду, колегія вважає, що суд неправильно витлумачив поняття «ухилення від виконання батьківських обов`язків» і дійшов помилкового висновку, що про їх невиконання ОСОБА_1 відносно своїх дітей. 
Зазначаючи про те, що відповідач не займається вихованням дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток і не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, суд не врахував, що такі обставини настали поза волею і без винної поведінки відповідача, який не має можливості спілкуватися з дітьми через категоричне заперечення сина та байдуже ставлення доньки, яка була малою на час припинення шлюбу сторін, та на час його існування не бачила батька в силу його характеру праці.
До того ж, наразі з 2017р. припинення спілкування викликано також мешканням дітей з матір`ю у іншому місті.
При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.
У цій справі судами не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, натомість, встановлено, що між сторонами існує конфлікт, який виник ще до розірвання шлюбу та наразі продовжується. Вбачається, що образа ОСОБА_3 на відповідача підсвідомо накладає відтиск на її поведінку з негативного ставлення до колишнього чоловіка, що фактично сприяє формуванню негативного ставлення до батька і у дітей. 
Заперечуючи проти доводів скарги відповідача, позивач посилалась на свої заяви до поліції з приводу його поведінки. Між тим, жодна з них не знайшла свого позитивного вирішення до часу прийняття судом оскаржуваного рішення.
Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і бутьком конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.
Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дітей, їх вихованням і розвитком займається матір, не свідчить про те, що батько дітей не бажає приймати участь у їх вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.
Покладаючи в основу рішення про задоволення позову висновок органу опіки та піклування Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 11 листопада 2019 року щодо доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, суд не врахував, що даний висновок не є належним чином обґрунтований.
Так, орган опіки та піклування вказував, що станом на 01.10.2019р. ОСОБА_1 має заборгованість по аліментам в сумі 25 802,24 грн., не взявши до уваги, що з цього питання між колишнім подружжям фактично відбувається спір, коли державний виконавець надає відповідачу довідки про відсутність заборгованості, а на прохання позивача – про її наявність у великому розмірі. 
Про не вирішення спору з цього питання надавав пояснення в ході апеляційного розгляду адвокат Фельський С.Л.
У висновку також зазначається про пояснення сусідів, які начебто вказували, що ОСОБА_1 до дітей не приїздить, участі у їх вихованні не приймає. Але такі особи свідків не зазначені, а їх пояснення неконкретизовані, в який спосіб та кому вони надали такі пояснення не зазначено, що робить такі посилання у висновку неспроможними. 
І третім доводом висновку органу опіки та піклування є інформація з Марганецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3, де навчається син ОСОБА_10 , згідно з якою відповідач навчанням сина не цікавиться, зв`язку з класним керівником не підтримує.
Але орган опіки та піклування всі ці ствердження самостійно не перевіряв, поклавшись на пояснення ОСОБА_3 та надані нею довідки.
ОСОБА_1 був присутній на засіданні органу опіки та піклування, але його заперечення проти вказаних фактів прийняті не були ( а.с. 87-88). 
Стаття 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.
Покладаючи пояснення неповнолітнього ОСОБА_4 в основу рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, не зазначив належні і допустимі докази, на підставі яких встановив, що батько дитини особливо неблагонадійний і спілкування з ним суперечить інтересам неповнолітнього сина. Щодо дочки суд взагалі будь-яких аргументів поганого впливу з боку батька на неї, що має виключати її спілкування з ним, не навів.
Стаття 19 СК України встановлює, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
За таких обставин апеляційний суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування, оскільки цей висновок немотивований і, на думку колегії, суперечить інтересам дітей.
Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосував до спірних правовідносин положення статей 164, 166, 171 СК України та дійшов помилкового висновку про ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у зв`язку з чим ухвалене судом рішення не може вважатися законними та обґрунтованими і підлягають скасуванню.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушено норми процесуального права, апеляційний суд скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про відмову у позові з наведених вище підстав.
Ухвалюючи нове рішення, колегія у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову з позивача ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь відповідача ОСОБА_1 судові витрати, а саме, судовий збір за подання апеляційної скарги, сплачений в сумі 1152,60 грн. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року у цій справі скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 серпня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.
Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.