ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004523 пров. № А/857/6869/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Довгополова О.М., Коваля Р.Й.,
за участі секретаря судового засідання      Федак С.Р.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Малоголосківська 8д» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року (головуючого судді Мричко Н.І. ухвалене у судовому засіданні о 16 год. 55 хв. в м. Львів повний текст рішення складено 12.05.2020) у справі №1.380.2019.004523 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Малоголосківська 8д» до Виконавчого комітету Львівської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю «Лев Девелопмент» про визнання протиправним і скасування рішення,-
ВСТАНОВИВ:

ОСББ «Малоголосківська 8д» 04.09.2019 звернулося в суд з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради третя особа ТзОВ «Лев Девелопмент» в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 01.03.2019 № 197, яким затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво Товариством з обмеженою відповідальністю «Лев Девелопмент» багатоквартирного житлового будинку з технічним поверхом, вбудованими приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом в урочищі «Голоско», обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Промінь Голоско» (ділянки №№ 25-30).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Малоголосківська 8д» подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Лев Девелопмент» у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить відмовити в задоволенні її вимог.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Представник Виконавчого комітету Львівської міської ради Тарасович О.І. та представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Лев Девелопмент» Іваницький Я.О. та Жук Р.С. проти апеляційної скарги заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 21.01.2019 ТзОВ «Лев Девелопмент» звернулося із заявою до начальника управління архітектури та урбаністики Львівської міської ради Чаплінського Ю.М. щодо надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для проектування та будівництво об`єктів архітектури та містобудування у м. Львові в урочищі «Голоско», обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Промінь Голоско» (ділянки №№25-30). Вказана заява зареєстрована в центрі надання адміністративних послуг Львівської міської ради 21.01.2019 за № 2-136/АП-2401 (аркуш справи 133, том 1) та були долучені зокрема: 1) документи, що посвідчують право власності ТзОВ «Лев Девелопмент» на земельні ділянки №№25-30, а саме: витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 147793934 від 03.12.2018, № 150682805 від 21.12.2018, № 131609104 від 20.07.2018, № 123444735 від 10.05.2018, № 119849902 від 05.04.2018, № 121021645 від 18.04.2018 (аркуші справи 135-139а, том 1); 2) витяги із Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 16.01.2019 № НВ-4608459522019, від 16.01.2019 № НВ-4608459552019, від 16.01.2019 № НВ-4608459582019, від 16.01.2019 № НВ-4608459612019, від 16.01.2019 № НВ-4608459632019 і від 16.01.2019 № НВ-4608459642019 (аркуші справи 47-52, том 2); 3) містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками будівництва багатоквартирного житлового будинку з технічним поверхом, вбудованими приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом в урочищі «Голоско», обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Промінь Голоско» (ділянки №№ 25-30) у місті Львові (аркуші справи 143-148, том 1); 4) викопіювання з топографічного плану М 1:2000, заявленого в архіві управління архітектури та урбаністики, за адресою: урочище «Голоско», ОК «СГ «Промінь Голоско» (аркуш справи 140, том 1).
01.03.2019 Виконавчий комітет Львівської міської ради розглянувши звернення ТзОВ «Лев Девелопмент» від 21.01.2019 (зареєстроване у Львівській міській раді 21.01.2019 за № 2-136/АП-2401), містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками будівництва багатоквартирного житлового будинку з технічним поверхом, вбудованими приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом в урочищі «Голоско», обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Промінь Голоско» (ділянки №№ 25-30), беручи до уваги витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.12.2018 № 147793934, від 21.12.2018 № 150682805, від 20.07.2018 № 131609104, від 10.05.2018 № 123444735, від 05.04.2018 № 119849902 і від 18.04.2018 № 121021645, витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.01.2019 № НВ-4608459522019, від 16.01.2019 № НВ-4608459552019, від 16.01.2019 № НВ-4608459582019, від 16.01.2019 № НВ-4608459612019, від 16.01.2019 № НВ-4608459632019 і від 16.01.2019 № НВ-4608459642019, прийняв рішення № 197 від 01.03.2019 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ «Лев Девелопмент» багатоквартирного житлового будинку з технічним поверхом, вбудованими приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом в урочищі «Голоско», обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Промінь Голоско» (ділянки №№25-30)», яким затвердив містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ «Лев Девелопмент» багатоквартирного житлового будинку з технічним поверхом, вбудованими приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом в урочищі «Голоско», обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Промінь Голоско» (ділянки №№ 25-30) (аркуш справи 38, том 1). 
Згідно Додатку до рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради - 1. Загальні дані: 1.1. Вид будівництва, адреса або місцезнаходження земельної ділянки – нове будівництво в урочищі «Голоско», обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Промінь Голоско» (ділянки №№ 25-30); 1.2. Інформація про замовника – товариство з обмеженою відповідальністю ;Лев Девелопмент;, 79012, м. Львів, вул. Академіка А. Сахарова, 43, офіс 409; 1.3. Відповідність цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні – цільове призначення земельних ділянок площею 0,0656 га (кадастровий номер 4610137500:07:005:0191), площею 0,0663 га (кадастровий номер 4610137500:07:005:0192), площею 0,0667 га (кадастровий номер 4610137500:07:005:0193), площею 0,0659 га (кадастровий номер 4610137500:07:005:0194) площею 0,0663 га (кадастровий номер 4610137500:07:005:0195) і площею 0,0663 га (кадастровий номер 4610137500:07:005:0196) – 02.03 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку; категорія земель – землі житлової та громадської забудови; вид використання – для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 16.01.2019 № НВ-4608459522019, від 16.01.2019 № НВ-4608459552019, від 16.01.2019 № НВ-4608459582019, від 16.01.2019 № НВ-4608459612019, від 16.01.2019 № НВ-4608459632019 і від 16.01.2019 № НВ-4608459642019. Функціональне призначення земельних ділянок – зона Ж-3 – зона багатоповерхової житлової забудови відповідно до плану зонування територій (зонінгу) Шевченківського району, затвердженого ухвалами міської ради від 21.05.2015 № 4657 і від 25.01.2018 № 2914, детального плану території, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 18.08.2017 № 737 ;Про затвердження внесення змін до детального плану житлового району «Під Голоском» та ухвалою міської ради від 20.12.2018 № 4444 «Про затвердження рішень виконавчого комітету від 16.09.2016 № 841, від 19.08.2016 № 749, від 18.08.2017 № 737, від 30.03.2018 № 341, від 03.08.2018 № 846». 2. Містобудівні умови та обмеження: 2.1. Гранично допустима висотність будинків, будівель та споруд у метрах – не вище 36,80 м у стінах (що визначається від найнижчої відмітки поверхні землі до закінчення конструктивної частини стін останнього поверху); 2.2. Максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки – 40,00 %; 2.3. Максимально допустима щільність населення в межах житлової забудови відповідної житлової одиниці (кварталу, мікрорайону) – 321 люд./га; 2.4. Мінімально допустимі відстані від об`єкта, що проектується, до червоних ліній, ліній регулювання забудови, існуючих будинків та споруд – об`єкт (багатоквартирний житловий будинок з технічним поверхом, вбудованими приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом в урочищі №Голоско№, обслуговуючому кооперативі №Садове товариство «Промінь Голоско» (ділянки №№ 25-30) запроектувати з врахуванням вимог діючих будівельних норм і правил з відступом від червоної лінії провулку проектованого 1 – 2,50 м - 6,00 м з південної сторони та 2,00 м - 7,00 м із західної сторони, з відступом від існуючої забудови з північної сторони – 25,70 м - 27,60 м, зі східної сторони – 20,00 м та з південної сторони – 25,00 м у межах відведених земельних ділянок (кадастрові номери 4610137500:07:005:0191, 4610137500:07:005:0192, 4610137500:07:005:0193, 4610137500:07:005:0194, 4610137500:07:005:0195 та 4610137500:07:005:0196); 2.5. Планувальні обмеження (охоронні зони пам`яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання, охоронні зони об`єктів природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони) – проектним рішенням врахувати вимоги плану зонування Шевченківського району та детального плану території, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 18.08.2017 № 737 «Про затвердження внесення змін до детального плану житлового району «Під Голоском» та ухвалою міської ради від 20.12.2018 № 4444 «Про затвердження рішень виконавчого комітету від 16.09.2016 № 841, від 19.08.2016 № 749, від 18.08.2017 № 737, від 30.03.2018 № 341, від 03.08.2018 № 846», з дотриманням вимог діючих будівельних норм і правил. Земельні ділянки в урочищі «Голоско», обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Промінь Голоско» (ділянки №№ 25-30) знаходяться у межах території зони регулювання забудови; 2.6. Охоронювані зони об`єктів транспорту, зв`язку, інженерних комунікацій, відстані від об`єкта, що проектується, до існуючих інженерних мереж – згідно з діючими будівельними нормами і правилами. При необхідності передбачити винесення існуючих мереж на нормативну відстань з зони будівництва.
Не погоджуючись з рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.03.2019 № 197 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ «Лев Девелопмент» багатоквартирного житлового будинку з технічним поверхом, вбудованими приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом в урочищі «Голоско», обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Промінь Голоско» (ділянки №№25-30)», вважаючи його протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом свого права із цим позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17.02.2011 (далі – Закон № 3038-VI в редакції, чинній на момент затвердження спірних містобудівних умов і обмежень) містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією. Замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.
Частиною 2 статті 29 Закону № 3038-VI передбачено, що фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Згідно з частиною 3 статті 29 Закону № 3038-VI містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються:
1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію;
2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);
3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;
4) витяг із Державного земельного кадастру.
Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.
Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.
Відповідно до частини 4 статті 29 Закону № 3038-VI підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є:
1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;
2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;
3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.
Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.
Частиною 6 статті 29 Закону № 3038-VI передбачено, що надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу. 
Згідно статті 1 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 №2780-XII містобудування (містобудівна діяльність) (далі – Закон №2780-XII)- це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.
Як вбачається із статті 7 Закону №2780-XII державне регулювання у сфері містобудування здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою та Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.
Статтею 14 Закону №2780-XII передбачено, що до компетенції виконавчих органів сільських, селищний, міських рад входить надання відповідно до закону містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі – Закон № 280/97-ВР) виконавчі органи рад - це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону № 280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам.
Пунктом 9 частини 1 статті 31 Закону № 280/97-ВР встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі будівництва належить, зокрема, повноваження із надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок.
Судом встановлено, що 21.01.2019 ТзОВ «Лев Девелопмент» звернулося із заявою до начальника управління архітектури та урбаністики Львівської міської ради Чаплінського Ю.М. щодо надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для проектування та будівництво об`єктів архітектури та містобудування у м. Львові в урочищі «Голоско», обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Промінь Голоско» (ділянки №№25-30). Вказана заява зареєстрована в центрі надання адміністративних послуг Львівської міської ради 21.01.2019 за № 2-136/АП-2401 (аркуш справи 133, том 1) та були долучені зокрема: 1) документи, що посвідчують право власності ТзОВ «Лев Девелопмент» на земельні ділянки №№25-30, а саме: витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 147793934 від 03.12.2018, № 150682805 від 21.12.2018, № 131609104 від 20.07.2018, № 123444735 від 10.05.2018, № 119849902 від 05.04.2018, № 121021645 від 18.04.2018 (аркуші справи 135-139а, том 1); 2) витяги із Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 16.01.2019 № НВ-4608459522019, від 16.01.2019 № НВ-4608459552019, від 16.01.2019 № НВ-4608459582019, від 16.01.2019 № НВ-4608459612019, від 16.01.2019 № НВ-4608459632019 і від 16.01.2019 № НВ-4608459642019 (аркуші справи 47-52, том 2); 3) містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками будівництва багатоквартирного житлового будинку з технічним поверхом, вбудованими приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом в урочищі «Голоско», обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Промінь Голоско» (ділянки №№ 25-30) у місті Львові (аркуші справи 143-148, том 1); 4) викопіювання з топографічного плану М 1:2000, заявленого в архіві управління архітектури та урбаністики, за адресою: урочище «Голоско», ОК «СГ «Промінь Голоско» (аркуш справи 140, том 1).
Отже, матеріалами справи підтверджено, що ТзОВ «Лев Девелопмент» при зверненні до відповідача із заявою про видачу містобудівних умов та обмежень, було надано всі необхідні документи для отримання адміністративної послуги, передбачені частиною 3 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та дотримано порядок та спосіб їх подання відповідно до інформаційної картки адміністративної послуги - надання містобудівних умов та обмежень, відповідного спростування на відповідні порушення з боку відповідача і третьої особи, апелянт не наводить.
Щодо доводів апелянта про відповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 147793934 від 03.12.2018, № 150682805 від 21.12.2018, № 131609104 від 20.07.2018, № 123444735 від 10.05.2018, № 119849902 від 05.04.2018, № 121021645 від 18.04.2018 земельні ділянки: площею 0,0656 га, кадастровий номер: 4610137500:07:005:0191; площею 0,0663 га, кадастровий номер: 4610137500:07:005:0192; площею 0,0667 га, кадастровий номер: 4610137500:07:005:0193; площею 0,0659 га, кадастровий номер: 4610137500:07:005:0194; площею 0,0663 га, кадастровий номер: 4610137500:07:005:0195; площею 0,0663 га, кадастровий номер: 4610137500:07:005:0196, розташовані за адресою: Львівська область, м. Львів, «Промінь Голоско» садове товариство обслуговуючий кооператив, земельні ділянки 25-30 належать на праві приватної власності ТзОВ «Лев Девелопмент». Цільове призначення – для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.
Як видно з витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 16.01.2019 № НВ-4608459522019, від 16.01.2019 № НВ-4608459552019, від 16.01.2019 № НВ-4608459582019, від 16.01.2019 № НВ-4608459612019, від 16.01.2019 № НВ-4608459632019 і від 16.01.2019 № НВ-4608459642019, вищезазначені земельні ділянки №№ 25-30, які належать на праві приватної власності ТзОВ «Лев Девелопмент» відносяться до категорії земель житлової  та громадської забудови, цільове призначення 02.03 – для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону № 3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів територій, їх оновлення та внесення змін до них.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. 
На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.
Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.
У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.
Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Згідно статті 12 Закону №2780-XII до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належить затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому порядку планів зонування територій; визначення територій для містобудівних потреб; внесення пропозицій щодо встановлення і зміни меж населених пунктів відповідно до закону. 
Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Львівської міської ради від 30.09.2010 № 3924 затверджено генеральний план м. Львова. 
Відповідно до плану зонування території м. Львова (зонінгу) Шевченківського району, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 21.05.2015 № 4657 «Про затвердження містобудівної документації «План зонування території м. Львова (зонінг). Том 1. Частина 4, 5. Залізничний та Шевченківський райони» територія, в яку входять земельні ділянки для забудови щодо яких прийнято оскаржуване рішення про затвердження містобудівних умов та обмежень була віднесена до зони Ж-1 «зона садибної забудови» (аркуш справи 42, том 1).
18.08.2017 Виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення № 737 «Про внесення змін до детального плану житлового району «Під Голоском» (аркуш справи 43), яким затверджено внесення змін до детального плану житлового району «Під Голоском» у складі з розробленою планувальною структурою забудови території, планом червоних ліній вулично-дорожньої мережі, схемою функціонального зонування території з визначенням містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок, пропозиціями з інженерного забезпечення та захисту території, заходами щодо дотримання санітарно-гігієнічних, протипожежних нормативів, вимог з ліквідації аварійних ситуацій та реалізації детального плану території. 
Таким чином, в силу рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.08.2017 № 737, територія в яку входять земельні ділянки щодо забудови, по яких прийнято оспорюване рішення про затвердження містобудівних умов та обмежень, була віднесена до зони Ж-3 «зона багатоповерхової житлової забудови» (5-9 пов. вкл.).
Разом з тим, ухвалою Львівської міської ради від 20.12.2018 №4444 затверджено, зокрема, рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.08.2017 № 737 «Про затвердження внесення змін до детального плану житлового району «Під Голоском» та затверджено зміни до містобудівної документації, що затверджені рішенням виконавчого комітету, зазначеними вище, як частину зміни плану зонування території Шевченківського району м. Львова, затвердженого ухвалою міської ради від 21.05.2015 № 4657 «Про затвердження містобудівної документації «План зонування території м. Львова (зонінг). Том 1. Частина 4, 5. Залізничний та Шевченківський райони» (аркуш справи 103). Відтак Львівською міською радою, як уповноваженим органом місцевого самоврядування підтверджено факт правомірності віднесення відповідних земельних ділянок до зони Ж-3 «зона багатоповерхової житлової забудови».
З огляду на наведене колегія суддів вважає, що станом на момент прийняття відповідачем оспорюваного рішення, спірна територія належала до зони Ж-3 «зона багатоповерхової житлової забудови» (5-9 пов. вкл.), що свідчить про те, що не існувало невідповідності між наміром забудови та містобудівною документацією на місцевому рівні. 
Таким чином, вказане повністю спростовує доводи апелянта, що наміри забудови земельних ділянок, на які видано містобудівні умови та обмеження, що є предметом спору не відповідали містобудівній документації на місцевому рівні.
Щодо доводів позивача із посиланням на постанову апеляційного суду у справі № 466/1264/18, в якій рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.08.2017 № 737 «Про внесення змін до детального плану житлового району «Під Голоском» визнано протиправним і нечинним, колегія суддів суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 325 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Згідно частини 2 статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням. 
У пункту 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративний справі» зазначено, що у разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати однин із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. Одночасне застосування обох способів захисту порушеного права є помилковим. Скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним передбачає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільного зберегти. 
Таким чином, із врахуванням частини 2 статті 265 КАС України станом на 01.03.2019 (дата прийняття оспорюваного рішення) рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.08.2017 № 737 «Про внесення змін до детального плану житлового району «Під Голоском» було чинним та обов`язковим до застосування у правовідносинах, що ним регулюються, а втратило чинність 28.10.2019, тобто з дати прийняття постанови Восьмим апеляційним адміністративним судом у справі № 466/1264/18, а тому на момент виникнення спірних правовідносин, тобто прийняття оспорюваного рішення відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним, на дату вчинення такої дії, законодавством України, як було проаналізовано судом вище із врахуванням аналізу відповідних доводів апелянта. 
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.03.2019 № 197 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ «Лев Девелопмент» багатоквартирного житлового будинку з технічним поверхом, вбудованими приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом в урочищі «Голоско», обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Промінь Голоско» (ділянки №№ 25-30) є правомірним та скасуванню не підлягає.
Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові замовнику ТзОВ «Лев Девелопмент» видано Дозвіл на виконання будівельних робіт від 05.06.2019 серії ЛВ № 1121915611133 на будівництво багатоквартирного житлового будинку з технічним поверхом, вбудованими приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом в урочищі «Голоско», обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Промінь Голоско» (ділянки №№ 25-30) у місті Львові; вид будівництва - нове будівництво; код об`єкта – 1122.1; поштова/будівельна адреса – урочище «Голоско», обслуговуючий кооператив «Садове товариство «Промінь Голоско» (ділянки № 25-30), м. Львів, Львівська область, 79020 (аркуш справи 141, том 1).
Щодо встановлення наявності/відсутності порушення прав позивача, які його представник також наводив під час апеляційного розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
За правилами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, зокрема, у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод інтересів позивача.
Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень є доведеність Позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень, тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність Позивачем порушення його прав та інтересів з боку Відповідача.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.
При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
В постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 по справі № 21-34а15 зазначено, що за змістом статті 6 КАС України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.
У рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.
При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 року).
Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права, у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав. 
При цьому, порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема, наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.
Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.
Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується щодо обов`язкової умови надання правового захисту судом, як то наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, із постановами Верховного Суду України від 15.12.2015 у справі № 21-5361а15 та від 01.12.2015 у справі № 21-3222а15.
Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 27.10.2015 у справі № 2138а15.
Колегія суддів звертає увагу на той факт, що у правовідносинах із затвердження містобудівних умов та обмежень ТзОВ «Лев Девелопмент», ОСББ «Малоголосківська 8д» не є учасником (суб`єктом) правовідносин, що передбачені в оспорюваному позивачем рішенні, як акта індивідуальної дії, таке рішення відповідача не породжує для позивача прав та обов`язків, а тому відсутнє право на захист. 
При цьому суд зазначає, що право на звернення до суду, гарантоване Конституцією України, та, зокрема, закріплене в КАС України, має ґрунтуватися на реальному порушенні прав особи з боку суб`єкта владних повноважень, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
За визначенням, наведеним у пункті 19 частини 1 статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте чи прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.
Згідно з частиною 1 статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Суд звертає увагу на те, що правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акта (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта, на якого він поширюється.
Таким чином, у разі порушення індивідуально правовим актом прав, свобод та інтересів у суб`єкта, на якого поширюється дія акта, виникає право на захист. При цьому, оскаржений акт породжує права й обов`язки тільки того суб`єкта, якому його адресовано.
Вказані обставини дають підстави дійти висновку, що звернення до суду передує порушення індивідуально правовим актом прав, свобод та інтересів суб`єкта того, якому його було адресовано та з якими на його підставі виникає публічно правовий спір.
Окрім того, частиною першою статті 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема, захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади і органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності.
Суд першої інстанції зобов`язав позивача надати копію з статуту ОСББ «Малоголосківська 8д», згідно якого встановлено, що таким не надано право ОСББ на звернення до адміністративного суду з позовом для представництва інтересів співвласників.
З огляду на все вищенаведене, оскільки оспорюваним рішенням в рамках досліджуваних правовідносин не приймалось будь-яких рішень, які б впливали на права та інтереси позивача, враховуючи недоведеність позивачем обставин порушеного права внаслідок прийняття та індивідуальність оскарження рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволені позову ОСББ «Малоголосківська 8д» до Виконавчого комітету Львівської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТзОВ «Лев Девелопмент» про визнання протиправним і скасування рішення, відмовлено правомірно, судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються, судом першої інстанції прийнято рішення на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи і підстав для його скасування не вбачається. 
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Малоголосківська 8д» – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року у справі №1.380.2019.004523 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                О.М. Довгополов

                                                                                            Р.Й. Коваль
Повний текст постанови складено 14.08.2020