УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/2676/20 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В. 
Категорія 55 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого - судді: Миніч Т.І. 
суддів:                          Трояновської Г.С., 
Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання Ковальської Я.В.
з участю представника відповідача 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс»
на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 02 липня 2020 року, постановлену під головуванням судді Кузнєцова Д.В.
у цивільній справі №295/2676/20 за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» про визнання неправомірною бездіяльність (дії) в частині не розгляду скарги, яка порушує вимоги чинного законодавства та права і інтереси як власника гаража,-

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив визнати неправомірною бездіяльність Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» в частині не розгляду скарги від 14 лютого 2020 року та зобов`язати відповідача розглянути вказану скаргу на засіданні правління та на загальних зборах організації. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що є членом Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок», яка на даний час іменується як Громадська організація «Гаражний кооператив «Світанок Плюс», та має гараж № НОМЕР_1 . На думку позивача, відповідач не надає своїм членам інформацію про прийняті рішення правлінням та ним особисто, у зв`язку з чим позивач 14.02.2020 року звернувся з рекомендованим листом на бездіяльність керівних органів організації та сповістив про порушення, які відбувались при невиконанні вимог ст.ст.130,135-1 КЗпП України, ст.657 ЦК України, а також бездіяльність членів правління та ревізійної комісії. Зазначав, що для запобігання порушень, керуючись п.7.1-7.2.3 Статуту ГО «ГК «Світанок Плюс», просив у скарзі відшкодувати збитки за рахунок винних осіб керівників організації в порядку регресу та сповістити його про вжиті заходи; заборонити голові організації та іншим керівним органам ГО «ГК «Світанок Плюс» засвідчувати договори купівлі-продажу гаражів як неправомірні; скласти договір про повну матеріальну відповідальність з головою організації та зобов`язати його скласти такі договори з іншими працівниками. Проте, громадська організація не реагує на його звернення, а 29.02.2020 року були проведені засідання правління та загальні збори, на яких його скарга розглянута не була. 
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02 липня 2020 року клопотання Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» про закриття провадження у справі задоволено.
Провадження у справі №295/2676/20 за позовом  ОСОБА_1 до Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» про визнання неправомірними бездіяльність (дії) в частині не розгляду скарги, яка порушує вимоги чинного законодавства та права і інтереси як власника гаража - закрито.        
Заяву голови правління Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» Гарбовського В.В. про стягнення судових витрат залишено без розгляду.
У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить вказану ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції необґрунтована, ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що в Єдиному реєстрі юридичних осіб України за кодом 20428510 зареєстрована Громадська організація «Гаражний кооператив «Світанок Плюс». Тому, на думку апелянта, організаційно - правова форма Громадської організації має іншу природу та її діяльність регламентується Законом України «Про об`єднання громадян». Також вважає, що спір носить інформаційний характер та жодного відношення до господарського характеру не має.
У поданій апеляційній скарзі Громадська організація «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» в особі голови правління просить вказану ухвалу суду скасувати в частині залишення без розгляду його заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу та постановити в цій частині нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 2 800,00 грн. витрат на правничу допомогу та вирішити питання судових витрат при розгляді справи в апеляційному суді. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції в частині оскарження ухвалена з порушенням норм процесуального права. Зокрема зазначає, що 18.05.2020 року через скриньку канцелярії Богунського районного суду м. Житомира відповідач подав відзив на позовну заяву позивача від 09.04.2020 року, на останньому аркуші якого відповідно до вимог п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України відповідач повідомив суд та позивача, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат складає 2 000,00 грн. На підтвердження своїх вимог відповідач надав суду першої інстанції копію договору про надання правової допомоги від 06.11.2019 року, копію акту приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 01.06.2020 року з конкретизованим переліком виконаних робіт на суму 2 800,00 грн., з чим відповідач погодився та підписав його. Проте, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув. 
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах, суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволення, а скарга відповідача - підлягає, виходячи з наступного.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Цивільний процесуальний кодекс України встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Господарський процесуальний кодекс України установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3 частини першої статті 20 цього кодексу).
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку (частина перша статті 80 Цивільного кодексу України.
Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Товариства поділяються на підприємницькі та непідприємницькі (частини перша та друга статті 83 ЦК України).
За змістом статей 85 і 86 ЦК України, статей 6 і 19-1 Закону України "Про кооперацію" ГО «ГК «Світанок Плюс» належить до непідприємницьких товариств.
Із 28 березня 2014 року процесуальний закон передбачив юрисдикцію господарського суду щодо розгляду справ, які виникають з корпоративних відносин у спорах не лише господарського товариства з його учасниками (засновниками, акціонерами, членами), але й інших юридичних осіб з їхніми учасниками (засновниками, акціонерами, членами), якщо такий спір пов`язаний, зокрема, з діяльністю відповідної юридичної особи й управлінням нею (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №478/2192/13-ц).
Визначаючи наявність юрисдикції господарського суду на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України у редакції, чинній з 28 березня 2014 року до 15 грудня 2017 року, або пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, слід враховувати, чи пов`язаний цей спір із виникненням, здійсненням або припиненням корпоративних прав, зокрема, права на участь в управлінні юридичною особою через її статутні органи.
Згідно з частиною першої статтею 94 Господарського кодексу України кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом.
Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються Законом України "Про кооперацію".
Кооператив юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування (стаття 2 Закону України "Про кооперацію").
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.
Обслуговуючий кооператив це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу (стаття 2 Закону України "Про кооперацію").
Корпоративні права характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами. 
Отже, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини його членів з кооперативом, що пов`язані зі створенням, діяльністю, припиненням діяльності такої юридичної особи, а також з управлінням нею, є корпоративними (аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №509/577/18 та від 1 жовтня 2019 року у справі №910/7554/18). 
Факт належності кооперативу до непідприємницьких товариств і відсутності у нього прибутків не є підставою для визначення юрисдикції суду, як про це помилково зазначає позивач (див. також пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №904/2796/17 про відступ від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 30 березня 2016 року у справі №915/175/15 (провадження №3-158гс16)).
В даному випадку суд обгрунтовано вважав, що спірні правовідносини є корпоративними.
Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно Статуту ГО «ГК «Світанок Плюс» громадська організація є правонаступником прав і обов`язків Гаражного кооперативу "Світанок" (код ЄДРПОУ 20428510), Міської громадської організації «ГК «Світанок», ГО «ГК «Світанок Авто», є добровільним об`єднанням фізичних осіб, створеним на здійснення та захисту прав і свобод людини та громадянина, задоволення суспільних, зокрема, економічних, соціальних, культурних, освітніх та інших інтересів своїх членів та/або інших осіб. До прав членів ГО «ГК «Світанок Плюс» належить, серед іншого, право звертатись до органів громадської організації із запитами та пропозиціями з питань, пов`язаних із діяльністю організації, одержувати відповіді, оскаржувати бездіяльність керівних органів ГО «ГК «Світанок Плюс», вимагати розгляду скарг та заяв на загальних зборах тощо.
Оскільки спір виник між учасником (учасником, який вибув) юридичної особи (членом ГО «ГК «Світанок Плюс») та цією особою і пов`язаний із діяльністю й управлінням нею, такий спір виник із корпоративних відносин і належить до юрисдикції господарського суду згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України. До зазначених висновків щодо застосування відповідних норм права дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №640/1029/18 від 18.12.2019.
За п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За наведених обставин, суд правильно вважав, що провадження у справі №295/2676/20 підлягає закриттю, оскільки розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду (п.3 ч.1 ст.20 ГПК України).
Разом з тим, залишаючи без розгляду заяву в частині стягнення судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що представник відповідача не заявляв про те, що ним будуть подані у строки, передбачені частиною восьмої статті 141 ЦПК України додаткові докази про понесені судові витрати. При цьому наявних у матеріалах справи та наданих відповідачем договору про надання правової допомоги та акту приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги, на думку суду, недостатньо для прийняття рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
Проте, такий висновок зроблений судом передчасно, зважаючи на наступне.
У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частина п`ята статті 142 ЦПК України).
Згідно із ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На обґрунтування вимог стосовно стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат стороною відповідача надано ордер, договір про надання правової допомоги від 06.11.2019 року та акт приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги у судовій справі № 295/2676/20 від 01.06.2020 року, підписаний керівником громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» Грабовським В.В. та адвокатом Струковою Л.В., згідно з яким винагорода (гонорар) адвоката становить 2 800,00 грн.
У відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В даному випадку в матеріалах справи міститься заява про стягнення судових витрат, датована 01.06.2020 року. Крім того, 02.07.2020 року зареєстровано в суді видатковий касовий ордер про сплату адвокату Струковій Л.В. 2800 грн. за надання правничої допомоги в даній справі (а.с.65).
Також за подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в сумі 2102 грн.(а.с.111).
Згідно п.9, п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп та позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом II групи згідно посвідчень серія НОМЕР_2 від 01.08.1997 р. та серія НОМЕР_3 від 15.10.2012 р.(а.с.72,73).
За таких обставин та відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,379,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» задовольнити.
Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 02 липня 2020 року скасувати в частині залишення без розгляду заяви про стягнення судових витрат. Постановити в цій частині нове судове рішення. 
Компенсувати понесені Громадською організацією «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» судові витрати в сумі 4902 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В решті ухвалу залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий:                         Судді:

       Повний текст постанови складений 12.08.2020 року.