ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2020 р.	Справа № 440/4454/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Мельнікової Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,
представника позивача: Совенка О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції С.С. Сич, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,     36039, повний текст складено 05.03.20 року по справі № 440/4454/19
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області старшого державного виконавця Федько Є.О.                 
          про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування виконавчого листа та постанови,
ВСТАНОВИВ:
15.11.2019 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області старшого державного виконавця Федька Є.О., в якому просив суд:
- визнати протиправними та незаконними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Федька Євгена Олександровича в частині відкриття виконавчого провадження від 31.07.2019 (ВП №59685387) за виконавчим листом №59586398 виданим 18.07.2019 ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області старшим державним виконавцем Федьком Є.О.;
- визнати протиправним та скасувати виконавчий лист №59586398 виданим    18.07.2019 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Федьком Євгеном Олександровичем постанови про стягнення виконавчого збору у рамках виконавчого провадження №59586398 від 18.07.2019 року шляхом винесення 18 липня 2019 року державним виконавцем Неборак Яною Денисівною Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області;
- визнати протиправною та скасувати постанову від 31.07.2019 про відкриття виконавчого провадження №59685387 винесену старшим державним виконавцем    Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Федьком Євгеном Олександровичем по виконавчому листу №59586398 виданому 18.07.2019 про стягнення виконавчого збору в розмірі 448957,74 грн.;
- провадження по виконавчому провадженню №59685387 від 31.07.2019 закрити.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 визнано неповажними підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
09.12.2019 ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області старшого державного виконавця Федька Є.О. про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування виконавчого листа та постанови повернуто позивачеві.
10.12.2019 до Полтавського окружного адміністративного  суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви від 15.11.2019 до якої позивачем додано: заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду; квитанцію про сплату судового збору в сумі 6026,38 грн.; позовну заяву (уточнену) від 05.12.2019; копію позовної заяви (уточненої) від 05.12.2019; копії документів, доданих до позовної заяви, перелік яких наведено в уточненій позовній заяві у кількості відповідно до кількості учасників справи.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 по справі № 440/4454/19 скасовано. Прийнято нове судове рішення, яким справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області старший державний виконавець Федько Є.О. про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування виконавчого листа та постанови передано на розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 визнано неповажними підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду від 05.12.2019.
Позовну заяву ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Федька Євгена Олександровича про визнання протиправними та скасування виконавчого листа та постанови повернуто позивачеві.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до Полтавського окружного адміністративного суду для розгляду по суті.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено про необґрунтованість та передчасність винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали. 
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 16.09.2020 представник позивача підтримав свою правову позицію по справі.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Як свідчать матеріали справи, у заяві про поновлення строку від 15.11.2019 (а.с. 34-35) ОСОБА_1 зазначив, що про оскаржувані рішення відповідача дізнався на початку вересня 2019 року після ознайомлення з реєстрами обтяжень щодо нього, з якого дізнався про існування виконавчих проваджень.
У заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду від 05.12.2019 (а.с. 46-48), наданій на виконання вимог ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 про залишення позовної заяви без руху, позивач зазначив, що 10.09.2019 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та сфотографував їх.
Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено десятиденний строк звернення до суду з даним позовом, встановлений статтею 287 КАС України та не надано до суду доказів поважності причин пропуску такого строку.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
В обґрунтування заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду (а.с. 46-48) зазначено, що позивач не розумів строк звернення до адміністративного суду з позовом до органів ДВС через існування в законодавстві різних правових норм, які регулюють одні й ті ж правовідносини та відсутність визначення пріоритетності дії однією над іншою.
Судовим розглядом встановлено, що 10.09.2019 позивач ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та сфотографував їх. 13.09.2019 позивач відбув за кордон та по поверненню в Україну ініціював збір інформації на обґрунтування заперечень проти постанови від 31.07.2019 про відкриття виконавчого провадження №59685387, а саме, звертався до органів виконавчої служби з метою повторного ознайомлення з матеріалами справи, отримання інформації та копій документів.
Проте, позивачем не надано, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції жодних доказів на підтвердження того, що позивач взагалі перетинав кордон України та перебував за межами України. 
Тобто, 10.09.2019 ознайомившись з оскаржуваними постановами, позивач дізнався про порушене право та мав копії оскаржуваних постанов, що надані ним до суду. 
Зі змісту матеріалів справи встановлено, що 07.10.2019 позивачем укладено договір про надання правової допомоги, на підставі якого адвокат Совенко О.П. надавав юридичні послуги ОСОБА_1 (а.с. 33).  
Крім того, надані позивачем копії заяв від 07.10.2019, від 08.10.2019 та від 02.11.2019 підтверджують факт того, що позивач звертався до органів виконавчої служби з вказаними зверненнями вже після закінчення десятиденного строку звернення до суду з даним позовом, встановленим ст. 287 КАС України, а з позовом ОСОБА_1  звернувся до суду 15.11.2019. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 44 КАС України, учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Тобто, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі "Перетяка та Шереметьев проти України" (Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine) від 21.12.2010, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 року у справі "UnionAlimentariaSanders S.A. v. Spain" Європейський Суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс установлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Отже, поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.10.2019 по справі № 820/4188/18.
Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що вказані позивачем обставини не є поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду, оскільки не підтверджені позивачем належними доказами та носять суб`єктивний характер, а відтак наявні підстави для повернення позовної заяви позивачеві.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 року по справі №440/4454/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Мельнікова   	
Повний текст постанови складено  21.09.2020 року