ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6965/20 Справа № 173/274/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого - Каратаєвої Л.О.
 
суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, - 
                        В С Т А Н О В И Л А:
17.02.2020 року до суду звернулась ОСОБА_2 з позовом про збільшення розміру аліментів до ОСОБА_1 . Просила збільшити розмір аліментів, стягуваних з відповідача, за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31.05.2011 року на утримання сина - ОСОБА_3 з 1/6 частину заробітку (доходу) відповідача на ј частину заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати винесення рішення суду і до повноліття дитини. 
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2020 року позовні вимоги за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів - задоволено. Збільшено розмір аліментів, стягуваних за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на ј частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання судових витрат (а.с.35-38).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог (а.с.42-45).
В порядку ст. 360 ЦПК України від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.54-58). 
Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Зважаючи на те, що предметом позову є збільшення розміру аліментів, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.
Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу в сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6).
За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.04.2012 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.7).
Позивач звернулась до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів, які просить стягнути в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати набрання чинності рішенням суду і до повноліття дитини.
Необхідність збільшення розміру стягуваних аліментів обґрунтовує зміною мінімального розміру аліментів, що стягуються на утримання дітей, а також тим, що старша донька відповідача досягла повноліття і перестала перебувати на утриманні відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач працевлаштований та має стабільний дохід, на його утриманні інших неповнолітніх дітей не перебуває, а тому наявні підстави для збільшення розміру аліментів, які стягуються на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина з 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача до 1/4 частку від заробітку (доходу) щомісячно, адже майновий стан ОСОБА_1 змінився в зв`язку з припиненням сплати аліментів на утримання старшої доньки. І саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та справедливості.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами 2 і 3 ст. 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
В силу ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Як передбачено ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
В силу роз`яснень, що викладені в п. 23 постанови Пленуму Верхового Суду України від 15.05.2006 року, №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх стану здоров`я.
З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції з огляду на зміну матеріального стану ОСОБА_1 (у останнього з 01.12.2019 року припинилися аліментні зобов`язання згідно рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2012 року щодо утримання доньки ОСОБА_4 ), дійшов обґрунтованого та законного висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, що стягуються із відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того встановлено, що за віком відповідач є працездатною особою, доказів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, як платника аліментів, що б унеможливлювали сплату ним аліментів на утримання неповнолітньої дитини у збільшеному розмірі суду не надав, а тому суд першої інстанції прийшов до беззаперечного висновку про можливість сплати ОСОБА_1 аліментів у розмірі ј частки від заробітку (доходу) щомісячно.
Щодо доводів апеляційної скарги, про те, що судом першої інстанції не було враховано, що старша донька відповідача продовжує навчання у вищому навчальному закладі, що в силу норм ст. 199 СК України зобов`язує його, як батька утримувати та сплачувати аліменти до досягнення старшою донькою двадцяти трьох років, то такі не заслуговують на увагу і судом першої інстанції було надано їм належну оцінку та спростування.
І на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що надані відповідачем квитанції про сплату ним на користь повнолітньої дочки платежів не є доказами наявності аліментних зобов`язань ОСОБА_1 щодо утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 до досягнення нею 23 річного віку за умови продовження навчання і потреби дитини у матеріальній допомозі. Адже, виходячи з аналізу норм ст.ст. 198-200 СК України аліментні зобов`язання виникають на підставі рішення суду, яким визначається розмір аліментів, а тому суд першої інстанції, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи докази, прийшов до вірного висновку про те, що сплачені ОСОБА_1 кошти на користь доньки ОСОБА_4 є матеріальною допомогою батька на час навчання доньки у навчальному закладі.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що на його утриманні перебуває жінка, з якою він одружився, після ухвалення судом першої інстанції рішення і яка є вагітною, колегія суддів відхиляє, як такі, що не впливають на рішення суду.
Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині має бути залишено без змін.
       Керуючись ст. 367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне рішення суду складено 30 вересня 2020 року.

Судді: