ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2020 р. 	Справа № 520/11355/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Донець Л.О. ,  Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків, повний текст складено 13.02.20 року по справі № 520/11355/19
за позовом             громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1  
до             Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області                     
про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , звернулась до суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області, в якому просила суд скасувати рішення Управління ДМС України в Київській області, правонаступником якого є Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, №112 від 17.07.2018 р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданий на ім`я громадянки СР ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .  
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 року у справі №520/11355/19 адміністративний позов задоволено. 
Скасовано рішення Управління ДМС України в Київській області №112 від 17.07.2018 р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого на ім`я громадянки СР В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь громадянки СР ОСОБА_2 у розмірі 768,40 грн.
Відповідач, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального (ст.ст. 4, 9 Закону України “Про імміграцію”) та процесуального (ст.ст. 6, 77, 90, 242 КАС) права, та  прийняття рішення без врахування всіх обставин, що мали значення для вирішення справи, зазначає, що у зв`язку з надходженням запиту ЦМУ ДМС в м.Києві та Київської області здійснено перевірку матеріалів справи щодо надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання позивача. В ході перевірки встановлено, що дозвіл на імміграцію як дружині іммігранта підлягає скасуванню, оскільки його надано на підставі документів, які втратили чинність, а тому вважає правомірно прийнято рішення №112 від 17.07.2018 р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданий на ім`я громадянки СР ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 року у справі №520/11355/19 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
У відповідності до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28.03.2005 року звернулася до Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області з клопотанням про отримання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про імміграцію”, як особа, яка є дружиною іммігранта та надала документи, які засвідчують родинні стосунки.
24.06.2003 року чоловік позивача, гр. СРВ ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був документований посвідкою на постійне проживання НОМЕР_1 .
27.05.2005 року на підставі наданих документів керівництвом ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області було прийнято рішення про надання позивачці дозволу на імміграцію відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про імміграцію” та документовано посвідкою на постійне проживання НОМЕР_2 .
13.04.2018 року надійшов запит Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві № 8001.21.2/2326-18 до Управління державної міграційної служби України в Київській області щодо перевірки законності надання дозволу на імміграцію позивачу, яка звернулась із заявою про обмін посвідки на постійне проживання.
Перевіркою законності оформлення посвідки на постійне проживання чоловіку позивача встановлено, що наказом Голови ДМС України № 222 від 31.08.2016 року скасовано рішення ГУ ДМС України в м. Києві від 26.03.2003 року про документування посвідкою на постійне проживання гр. СРВ ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідачем прийнято рішення № 112 від 17.07.2018 р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого на ім`я громадянки СР ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позивач, не погоджуючись із рішенням Управління ДМС України в Київській області №112 від 17.07.2018 р., звернулась до суду із позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив з того, що  відповідачем не доведено обставин правомірності прийняття ним спірного у даній справі рішення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного. 
Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” від 22.09.2011 року № 3773-VI іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Згідно з ч. 15 ст. 4 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України. При цьому, документами, що засвідчують законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, можуть бути посвідка на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України № 2491-ІІІ від 07.06.2001 року “Про імміграцію”.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
Згідно з п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про імміграцію" спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

У відповідності до ст. 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України
Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983 (далі - Порядок № 1983).
Відповідно до п. 21 Порядку №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Згідно з п. 22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України “Про імміграцію”, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України “Про імміграцію”, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
Відповідно до п. 23 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. 
З матеріалів справи встановлено, що рішення Управління ДМС України в Київській області №112 від 17.07.2018 р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданий на ім`я громадянки СР ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вмотивовано п.1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", за яким дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність та інших випадках. 
Колегія суддів встановила, що на час прийняття рішення про надання позивачці дозволу на імміграцію та документування її посвідкою на постійне проживання 27.05.2005 року посвідка її чоловіка на постійне проживання була чинна та рішення про документування його посвідкою на постійне проживання скасоване лише 31.08.2016 р.
Станом на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, уповноважений державний орган, перевіряв надані позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не встановив, у зв`язку із чим позивачку було документовано посвідкою на постійне проживання.
Колегія суддів зазначає, що Законом України “Про імміграцію” встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого встановлено, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта. 
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 27.09.2019 №815/3420/17 та №820/285/17, від 13.11.2019 у справі №815/3651/17 та від 22.01.2020 у справі №802/1432/17-а.
Водночас, ні у висновку про скасування позивачці дозволу на імміграцію в Україну, ні в оскаржуваному рішенні відповідача не зазначено жодних конкретних підстав, передбачених ст. 12 Закону України “Про імміграцію” для скасування дозволу на імміграцію в Україну, не зазначено. Крім того, не вказано будь-який інший випадок, передбачений законами України. 
Крім того, колегія суддів встановила, що при прийнятті рішення №112 від 17.07.2018 року відповідачем не було дотримано передбаченої Порядком №1983 обов`язкової процедури, а саме позивач не запрошувався органом, яким прийнято рішення, та пояснення від неї не отримувались. 
Колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи не встановлено, що подані позивачем документи разом з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну були недостовірними, підробленими та нечинними.
Колегія суддів вважає, що особа, якого стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинен мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає йому змогу брати участь у провадженні під час розгляду його справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному органі, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності.
Аналогічний висновок щодо вибору і застосування норми права висловлена Верховним Судом у постанові від 18.04.2018 р. у справі № 820/2262/17, що враховується судом апеляційної інстанції в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Управління ДМС України в Київській області №112 від 17.07.2018 р. винесено з порушенням норм чинного законодавства, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. 
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності до норм матеріального та  процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 року у справі №520/11355/19 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 по справі № 520/11355/19 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	Л.О. Донець    Я.М. Макаренко