Ухвала
 
01 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/25912/16-ц
провадження № 61-8833ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М. 
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду від 08 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 53 384,29 грн та витрати за проведення експертної оцінки в розмірі 1 515 грн.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 12 грудня 2015 року в місті Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Ніссан», державний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача, який в порушення ПДР України здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода», державний номер НОМЕР_2 , що призвело до пошкоджень обох транспортних засобів.
Внаслідок пошкодження автомобіля позивача була спричинена шкода, яка визначається в розмірі 53 384,29 грн. За складання звіту позивач сплатив 1 515 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 53 384 грн. 29 коп. завданої матеріальної шкоди, 1 515 грн за складання звіту, 551,20 грн судового збору та                         4 290 грн за проведену експертизу.
Постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
11 червня 2020 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду від 08 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Предметом спору в цій справі є стягнення матеріальної шкоди в розмірі                 53 384,29 грн та витрат на проведення експертної оцінки в розмірі 1 515 грн, тобто ціна позову складає 54 899,29 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100=210 200 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року). 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду від 08 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                В. С. Висоцька
 
                                                                                                    І. М. Фаловська